Справа № 591/8585/15-ц
Провадження № 2/591/42/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року Зарічний районний суд м.Суми в складі:

головуючого в особі судді - КЛИМЕНКО А.Я.

при секретарі - Устименко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Суми об»єднану цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення з житлового приміщення

та по зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, 3-ї особи: Перша Сумська державна нотаріальна контора Сумської області про визнання заповіту і свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними

встановив:

Позивач ОСОБА_1 16.12.2015 року звернувся до суду і свої вимоги мотивує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого йому Першою Сумською державною нотаріальною конторою Сумської області за №3-1883 та копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі від 15.12.2015 року він став власником квартири, розташованої в АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті своєї рідної сестри ОСОБА_4, яка померла 12 травня 2015 року. В травні 2015 року після смерті ОСОБА_4 її дочка ОСОБА_2 зі своїм сином ОСОБА_3 самоправно, без будь-якого з ним погодження, вселилися в зазначену вище квартиру і в добровільному порядку виселятися не бажають, а тому просить суд виселити їх з квартири, яка належить йому на праві власності без надання їм іншого житлового приміщення.

Відповідачка по первісному позову ОСОБА_2 та її син ОСОБА_3 позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення не визнали, і ОСОБА_2 11.01.2013 року звернулася з позовом до ОСОБА_1 та ставить питання про визнання заповіту, складеного ОСОБА_4, в Першій Сумській державній нотаріальній конторі Сумської області 03.11.2009 року на ім»я ОСОБА_1 недійсним та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого ОСОБА_1 Першою Сумською державною нот конторою Сумської області 15.12.2015 року, мотивуючи свої вимоги тим, що у її матері ОСОБА_5, яка була власницею зазначеної вище квартири, було виявлено онкологічне захворювання, вона перебувала в тяжкому фізичному і моральному стані і матеріально була залежна від відповідача ОСОБА_1, який надавав її матері гроші на лікування, а взамін потребував від неї скласти заповіт на його ім»я на належну їй квартиру. В зв»язку із збігом тяжких обставин, матір вимушена була погодитись на вимогу відповідача на невигідних для неї умовах. Змінити заповіт в подальшому у неї не було можливості, оскільки відповідач забороняв матері спілкуватись з позивачкою, заборонив їй та сусідам провідувати її, забрав у матері телефон і закривав її в квартирі, сама вона з квартири не виходила. Вважає, що заповіт не був складений добровільно і не відповідав волевиявленню матері, а був складений під впливом тяжких для неї обставин. Розмір витрачених на лікування матері грошей ОСОБА_1 значно менший за вартість квартири, а вона ОСОБА_2 не надавала матеріальної допомоги на лікування матері, так як сама мала невеликі заробітки і також була в тяжкому матеріальному стані. Позивачка за свій рахунок поховала матір і перейшла разом з сином жити в її квартиру, просить суд її позовні вимоги задоволити.

ОСОБА_1, його представник ОСОБА_6 в судовому засіданні свій позов про виселення ОСОБА_2 з сином підтримали повністю. Позовні вимоги по позову ОСОБА_2 - ОСОБА_1, його представник не визнали повністю та пояснили суду, що заповіт сестра ОСОБА_4 складала 03.11.2009 року, а на диспансерному обліку згідно медичної довідки у сімейного лікаря та лікаря-онколога сестра перебувала тільки з 24.03.2010 року. В той час сестра працювала і звільнилася з роботи з виходом на пенсію по інвалідності тільки 20.07.2010 року, вона сама себе обслуговувала, ходила на роботу, в лікарню, в церквц, в магазин, оформляла інвалідність і вела активний для неї образ життя, їздила в село, до 2014 року обробляла земельну ділянку. Про наявність заповіту на його ім»я дізнався тільки після смерті сестри. Якби знав про заповіт на його ім»я раніше, то після смерті сестри не вивозив би з її квартири свої меблі та речі. Заповіт був оформлений згідно діючого законодавства, сестра мала право в будь-який час скасувати його, внести в нього зміни або скласти новий заповіт, однак вона цього не зробила, а тому вважає, що заповіт на його користь складений сестрою відповідав її волевиявленню і змінювати його або скасовувати вона не бажала, та просить в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними відмовити, а його позов про виселення ОСОБА_2 з сином задоволити.

Відповідач ОСОБА_2, її представник ОСОБА_7 в судовому засіданні позов про виселення з квартири не визнали повністю, свої позовні вимоги про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім»я ОСОБА_1 позивач ОСОБА_2 підтримала в повному обсязі, просить відмовити в задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про виселення її з сином з квартири, оскільки це єдине місце проживання її та сина. Про те, що мати перебуває в онкодиспансері і їй зробили операцію, не знала, і в подальшому коли мати лежала в лікарні вона про це не знала, а тому в лікарню не ходила. Додому до матері приходила, однак її не пускали в квартиру. Просить задоволити її позовні вимоги.

Представник 1-ї Сумської державної нотаріальної контори Сумської області в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. В письмовій заяві просить слухати справу в відсутність представника.

Суд, вилухавши сторони, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та її сина про виселення з квартири обґрунтований і підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними задоволенню не підлягає з таких підстав:

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2. Лушпи в м.Суми належала на праві власності ОСОБА_4, яка померла 12 травня 2015року, про що свідчить копія свідоцтва про її смерть.

Позивач ОСОБА_1 є рідним братом померлої ОСОБА_4, а відповідачка ОСОБА_2 є її дочкою, що підтверджується копією свідоцтва про її народження та про шлюб.

03.11.2009 року ОСОБА_4 на випадок своєї смерті в установленому законом порядку зробила розпорядження, згідно якого належну їй квартиру АДРЕСА_3 вона заповіла свому брату ОСОБА_1, про що свідчить копія заповіту, посвідченого державним нотаріусом першої Сумської державної нотаріальної контори Сумської області та зареєстрований в реєстрі за № 4-75.

Згідно медичної довідки КУ «Сумська міська клінічна лікарня №5» ОСОБА_4 перебувала на диспансерному обліку у сімейного лікаря-онколога з 24.03.10 року по 12.05.15 року з діагнозом: захворювання правої молочної залози. Вона була прооперована, періодично проводилися променева терапія та хіміотерапія, в зв»язку з чим вона часто перебувала на лікарняному, а 20.07.2010 року була визнана на МСЕК інвалідом 2 групи по загальному захворюванню, після чого вона звільнилася з роботи.

Періодично, а саме - 12.10.11 року, 08.05.13 року, 09.10.13 року, 18.07.14 року, 29.12.14 року, 05.05.15 року ОСОБА_4 була оглянута сімейним лікарем, з 06.05.15року по 12.05.15 року перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «СМКЛ №5», але стан її здоров»я погіршився і 12.05.2015 року вона померла.

Оспорюваний позивачем ОСОБА_2 заповіт є одностороннім правочином. Підстави недійсності правочину чітко визначені в параграфі 2 глави 16 ЦК України.

Згідно вимог статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Як видно з тексту заповіту, складеного ОСОБА_5, нотаріус особу заповідача встановив, дієздатність її перевірено. Нотаріус роз»яснив їй вимоги закону щодо складання заповіту, право заповідача на скасування, зміну заповіту, що зазначено в заповіті, складений заповіт вона прочитала вголос і підписала його власноручно.

Саме на користь відповідача ОСОБА_1 його сестра ОСОБА_4 бажала оформити своє майно після смерті. Після оформлення заповіту до моменту смерті ОСОБА_4 минуло більше 4 роки і при зміні своїх намірів ОСОБА_4 мала можливість вирішити питання скасування заповіту або його зміни, але цього не зробила, тобто укладення заповіту відповідало її волевиявленню і було добровільним. ОСОБА_7 не надано доказів під час слухання справи, що померла під тиском чи примусом склала оспорюваний заповіт.

Не знайшли підтвердження під час слухання справи доводи позивачки ОСОБА_2 та її посилання на ст.233 ЦК України, якою визначено недійсність правочину, вчиненого під впливом тяжких для заповідача обставини та на вкрай невигідних для неї умовах. Наведена норма зумовлює необхідність встановлення наступних фактів: тяжкі обставини, в яких перебувала особа і що правочин було вчинено на вкрай невигідних умовах. Враховуючи, що заповіт є одностороннім правочином відсутні підстави для застосування ст.233 ЦК України.

Заповіт був складений ОСОБА_4 в установленому законом порядку 03.11.2009 року, коли за станом свого здоров»я вона ще не перебувала на медичному обліку з приводу онкологічного захворювання і не потребувала оперативного втручання та дорогого лікування, а тому тяжких для неї обставин в час складання заповіту не було.

Стан її здоров»я погіршився в березні 2010 року, в зв»язку з чим 25 березня 2010 року вона була поставлена на диспансерний облік по онкозахворюванню та прооперована. 20.07.10 року померлій ОСОБА_4 була встановлена 2 група інвалідності, в зв»язку з чим вона звільнилася з роботи, та оформила пенсію по інвалідності, періодично, а саме - 12.10.11 року, 08.05.13 року, 09.10.13 року, 18.07.14 року, 29.12.14року, 05.05.15року ОСОБА_4 зверталася до сімейного лікаря для огляду, вона ходила в магазин, в церкву, обробляла земельну ділянку до 2014 року в с. Камишанка Недригайлівського району Сумської області, тобто вела активний для її стану здоров»я образ життя.

Свідок ОСОБА_8 допитана в судовому засіданні пояснила суду, що ОСОБА_4 в 2013-2014 роках їздила в с. Камишанка, де обробляла земельну ділянку, садила город, просила дочку ОСОБА_2 допомогти їй, але дочка відмовилась, на що мати образилась. ОСОБА_4 сама отримувала пенсію, ходила до магазину, тобто вела активний для неї образ життя. Проживала вона в квартирі разом з братом, який їй допомагав.

Свідок ОСОБА_9 допитаний в судовому засіданні пояснив суду, що знав померлу ОСОБА_4 через її брата, іноді возив її в с.Камишанку. ОСОБА_4 ображалася на дочку, що та їй нічим не допомагала, грубо до неї ставилася та було, що і билася.

Свідок ОСОБА_10 допитана в судовому засіданні пояснила суду, що на той час, коли вона познайомилась з ОСОБА_4, вона була співмешканкою брата ОСОБА_4 - позивача ОСОБА_1. Потім ОСОБА_4 запропонувала брату ОСОБА_1 та їй переїхати до неї в квартиру для постійного проживання, на що вони погодилися та поселилися в квартирі. Жили вони однією сім»єю. За життя ОСОБА_4 про наявність заповіту ні їй, ні ОСОБА_1 не було відомо. Після операції наприкінці березня 2010 року саме вона здійснювала догляд за хворою в лікарні, потім вже і вдома. Дочка ОСОБА_2 жодного разу в лікарню до матері не приходила і її здоров»ям не цікавилась взагалі.

Свідок ОСОБА_11 допитаний в судовому засіданні пояснив суду, що на прохання ОСОБА_1 в травні 2015року їздив на своєму автомобілі разом з ОСОБА_1 та його дружиною в лікарню до сестри, яку виписали з лікарні і привезли ОСОБА_4 додому. Вона була дуже слаба, в поганому стані, а наступного дня вона померла.

Свідок колишній чоловік відповідачки ОСОБА_12 пояснив суду, що йому було відомо про заповіт на користь брата померлої ще в 2014 році. ОСОБА_4 хотіла його змінити, але не змогла, оскільки брат їй допомагав і вона перебувала в залежному стані від брата. Він заінтересований в тому, щоб ОСОБА_2 та їх син ОСОБА_3 не проживали за місцем їх реєстрації в квартирі його матері ОСОБА_13. З 10 травня 2015 року його в м.Суми не було, але в той же час заявив, що при похоронах ОСОБА_4 допомагав, чим міг.

Свідок ОСОБА_13 допитана в судовому засіданні пояснила суду, що померла ОСОБА_4 була її свахою. Про складений заповіт на користь ОСОБА_1 їй було відомо з 2013 року. ОСОБА_4 була віруючою людиною, постійно ходила в церкву. ОСОБА_1 проживав разом з сестрою в її квартирі, допомагав їй. Вона любила брата та його жаліла та боялася його, коли він був п»яним. Вона хотіла переписати заповіт, але у неї не було паспорту, ОСОБА_4 була в залежному стані від брата, оскільки він їй допомагав матеріально, а тому виселити його вона не могла.

Свідок ОСОБА_14 пояснив суду, що взимку 2015 року був в перукарні, де працює ОСОБА_2. В цей час прийшов ОСОБА_1, який був в нетверезому стані, вчинив сварку з ОСОБА_2, вимагав не приходити в квартиру, що він двері їй не відкриє. На її вимогу віддати паспорт, сказав, що це не її справа.

Свідок ОСОБА_15 дала аналогічні покази.

Свідок ОСОБА_16 сусідка померлої ОСОБА_4 пояснила суду, що про заповіт не знала, про хворобу ОСОБА_4 також спочатку не знала. Брат ОСОБА_4 з жінкою поселилися і проживали разом з нею. Чому вони поселилися в квартирі ОСОБА_4 не знає, але припускає, що можливо для догляду за померлою. ОСОБА_2 разом з сином інколи вдень заходили до ОСОБА_4, вона відкривала їм двері. ОСОБА_4 не була лежачою хворою, вона виходила на вулицю, гуляла у дворі, її бачили всі сусіди практично до останнього часу. Сусіди знали що вона в лікарні, а потім після повернення з лікарні відразу померла.

Свідок ОСОБА_17 пояснила суду, що років два тому ходила разом з ОСОБА_4 в церкву і та їй розповіла, що склала заповіт на брата, який проживає разом з нею та їй допомагає, але хоче переписати заповіт на онука. Зустрічалась вона з ОСОБА_4 неодноразово тільки в церкві, останній раз бачилися там за місяць до її смерті.

Таким чином свідки відповідачки ОСОБА_2 спростували її твердження, що ОСОБА_1 закривав сестру в квартирі та не випускав її з квартири, що вона не виходила з квартири і що ОСОБА_1 не давав можливості їй спілкуватись з дочкою та онуком.

ОСОБА_2 не надала суду достовірних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а тому суд вважає, що відсутні підстави для визнання незаконним заповіту, складеного ОСОБА_4 03.11.2009 року в Першій Сумській державній нотаріальній конторі Сумської області на користь ОСОБА_1 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданим Першою Сумською державною нотаріальною конторою Сумської області 15.12.2015року, в зв»язку з чим позовні вимоги позивачки ОСОБА_2 задоволенню не підлягають.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15 грудня 2015року Першою Сумською державною нотаріальною конторою Сумської області за р.№ 3-1883 та копією витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_1. В зазначеній квартирі без законних підстав проживає ОСОБА_2П та її син ОСОБА_3, які підлягають виселенню з вказаної квартири.

Право позивача ОСОБА_1 порушене і підлягає захисту в суді.

Таким чином суд вважає, що позов ОСОБА_1 необхідно задоволити та виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з житлового приміщення квартири АДРЕСА_5, а в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити за необгрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись ст..ст. 203, 215, 225, 229 ЦК України, ст.ст.10, 11, 88, 209, 212 -215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задоволити.

Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3 з житлового приміщення квартири АДРЕСА_5.

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити за необгрунтованістю.

Рішення суду може бути оскаржено до Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області через Зарічний районний суд м. Суми протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 17 жовтня 2017 року.

СУДДЯ КЛИМЕНКО А.Я.