У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 18 березня 2013 року о 20 год. 05 хв. на автодорозі сполученням М-03-Машівка-Карлівка, від м. Карлівка Полтавської області в напрямку с. Машівка Полтавської області рухався автомобіль Mitsubishi Grandis, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який допустив зіткнення з мопедом А1 марки Honda Dio, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням її сина - ОСОБА_6 У результаті зіткнення її син загинув на місці дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Згідно висновків Державної автомобільної інспекції в Полтавській області та Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області. ДТП сталася з вини ОСОБА_6 Постановою старшого слідчого слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 27 лютого 2015 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. Вважала, що неправомірними діями відповідача їй завдано майнової та моральної шкоди у зв'язку із втратою сина.

Ураховуючи викладене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд на підставі ч. 5 ст. 1187 ЦК України стягнути з відповідача на її користь 70 тис. грн на відшкодування майнової шкоди (витрати на поховання) та 130 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Рішенням Машівського районного суду Полтавської області від 6 липня

2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 року рішення районного суду скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування витрат на поховання 1 590 грн 30 коп. та 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в позові ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що ДТП сталась з вини водія мопеда - ОСОБА_7, відтак, оскільки вина ОСОБА_4 у вчиненні ДТП відсутня, то вимоги про стягнення з нього завданої шкоди безпідставні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, виходив із положень ч. 5 ст. 1187 ЦК України, а закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 18 березня 2013 року о 20 год. 05 хв. на автодорозі сполученням М-03-Машівка-Карлівка, від м. Карлівка Полтавської області в напрямку с. Машівка Полтавської області рухався автомобіль Mitsubishi Grandis, номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4, який допустив зіткнення з мопедом А1 марки Honda Dio, номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_6

Внаслідок ДТП ОСОБА_6 загинув на місці ДТП.

Постановою старшого слідчого слідчого управління Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 27 лютого 2015 року кримінальне провадження закрито у зв'язку з відсутністю в діянні ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Копію вказаної постанови про закриття кримінального провадження відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 56 та ч. 5 ст. 284 КПК України було направлено 3 березня 2016 року за № 24/111-71/ОП слідчим управлінням головного управління Національної поліції України в Полтавській області потерпілій ОСОБА_3, яка нею не оскаржувалася.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК Українимайнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Як роз'яснив судам пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 4 постанови від 1 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Разом із тим апеляційний суд на вказані положення закону та вимоги ст. ст. 57-59, 212 ЦПК України уваги не звернув та не навів доказів на підтвердження вини ОСОБА_4 у ДТП й у висновках експертних досліджень щодо обставин та механізму ДТП не зазначено про невідповідність дій водія ОСОБА_4 Правилам дорожнього руху України.

При цьому апеляційний суд не надав належної правової оцінки висновку судової автотехнічної експертизи, проведеної Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром при управлінні Міністерства внутрішніх справ України в Полтавській області від 19 грудня 2013 року № 240, згідно з яким в умовах заданої події водій автомобіля Mitsubishi Grandis, номерний знак НОМЕР_1, ОСОБА_4 не мав технічної можливості запобігти зіткненню шляхом застосування своєчасного гальмування з метою зниження швидкості свого руху до швидкості руху мопеда (а.с. 4-6).

При цьому апеляційний суд керувався положеннями ч. 5 ст. 1187 ЦК України, не надавши оцінки необхідності застосування ст. ст. 1166, 1167, 1188 ЦК України.

Таким чином, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону та обставини справи уваги не звернув; не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не врахував, що матеріали справи не містять доказів наявності вини ОСОБА_4 у ДТП, не перевірив доводів відповідача про те, що він відшкодував шкоду в сумі 3 тис. доларів США, про що дружина померлого ОСОБА_8 написала розписку, та дійшов передчасного висновку, що відповідач повинен нести відповідальність за шкоду, завдану у результаті ДТП.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судове рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 11 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик