У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Київстар», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фенікс» про захист прав споживачів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що він є клієнтом приватного акціонерного товариства «Київстар». 26 лютого 2016 року він помилково перерахував 70 грн на рахунок іншої особи, про що повідомив товариство на наступний день та просив повернути помилково перераховані кошти, у чому йому було товариством відмовлено.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь помилково перераховані кошти в сумі 70 грн, дорожні витрати в сумі 48 грн та 200 грн на відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року, позовну заяву ОСОБА_3 визнано неподаною та повернуто заявнику.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Визнаючи позовну заяву ОСОБА_3 неподаною та повертаючи її заявнику, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ухвалою суду від 31 березня 2016 року позовну заяву було залишено без руху для усунення недоліків позовної заяви, зокрема для оплати заявником судового збору, але у встановлений строк недоліки позовної заяви ним не усунуто, судовий збір не сплачено. При цьому зазначив, що згідно зі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» зі змінами, внесеними Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», від сплати судового збору не звільняються споживачі за позовом щодо порушення їх прав.

Проте такого висновку суди дійшли із порушенням вимог процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст. ст. 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 31 березня 2016 року позовна заява ОСОБА_3 залишена без руху у зв'язку з невідповідністю вимогам ст. 119 ЦПК України з наданням позивачу строку для усунення недоліків протягом пґяти днів з дня отримання позивачем зазначеної ухвали.

4 травня 2016 року ОСОБА_3 на виконання вимог ухвали суду подав клопотання про усунення недоліків позовної заяви, в якому як на підставу звільнення від сплати судового збору послався на ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Повертаючи позовну заяву ОСОБА_3, суди не звернули увагу на те, що позивачем пред'явлений позов про захист його прав як споживача послуг.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов'язаними з порушенням їх прав.

У п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» судам роз'яснено, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, тому при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, ст. 22 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів».

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ враховує те, що Закон України «Про судовий збір», зі змінами, внесеними Законом України від 22 травня 2015 року № 484-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» безпосередньо не зазначає споживачів, як осіб, які звільнені від сплати судового збору (ст. 5 Закону).

Проте, системний і комплексний аналіз зазначеного Закону України і ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» дає правові підстави зробити висновок про те, що сама по собі відсутність такої категорії осіб у встановленому у вказаній нормі (ст. 5 Закону України «Про судовий збір») переліку осіб, які мають пільги щодо сплати судового збору, не може безумовно означати те, що споживачі такої пільги не мають, оскільки така пільга встановлена спеціальним законом, який гарантує реалізацію та захист прав споживачів.

При цьому за основу приймається те, що ст. 5 Закону України «Про судовий збір» не містить вичерпного переліку осіб, яким надано пільги щодо сплати судового збору. Спеціальний закон, звільнивши споживачів від сплати судового збору за подання позову зазначив, що вони звільняються з метою захисту своїх порушених прав (ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Проте, покладаючи на позивача обов'язок зі сплати судового збору суди зазначеного до уваги не взяли, тому висновок судів про повернення позовної заяви ОСОБА_3 є помилковим.

За таких обставин постановлені у справі ухвали не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 342 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта