Справа № 689/963/17
РІШЕННЯ

Іменем України

22.08.2017 року Ярмолинецький районний суд Хмельницької області -

головуючий-суддя Баськов М.М.

за участю:

секретарів Кушнір О.М., Цмикайло Т.В.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ярмолинці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Еталон про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення грошових коштів,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Еталон (далі - ТОВ Лізингова компанія Еталон) про визнання недійсним договору фінансового лізингу та повернення коштів.

На обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 22 березня 2017 року між ним і ТОВ Лізингова компанія Еталон був укладений договір фінансового лізингу №005128, згідно якого відповідач зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача трактор МТЗ 82.1., а він, у свою чергу, зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору. На виконання умов договору він того ж дня перерахував на рахунок відповідача 70000 грн. як комісію за організацію і частково авансовий платіж.

Позивач вважає, що даним договором порушено його право споживача, визначене ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів, а договір є недійсним, оскільки його умови є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, так як в договорі виключені та обмежені права лізингоодержувача, як споживача стосовно лізингодавця, у разі неналежного виконання останнім обов'язків, передбачених договором та законом, звужені обов'язки лізингодавця, які передбачені Законом України Про фінансовий лізинг, положеннями Цивільного кодексу України, повністю виключена відповідальність лізингодавця за невиконання або неналежне виконання обов'язків щодо передачі предмета лізингу та передачі цієї речі належної якості, одночасно значно розширені права лізингодавця, які суперечать вимогам чинного законодавства. Крім того, в договорі відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місце знаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару. Всупереч вимогам ст. 203 ЦК України у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова умова щодо індивідуальної визначеності предмету лізингу. Договір не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо. В той же час до договору під виглядом лізингових платежів, обов'язкових до сплати лізингоодержувачем, включено виплати, які не є лізинговими, зокрема, комісійну винагороду лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору та сплату комісії за супроводження договору. Також під час укладення вказаного договору не було додержано вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору.

Крім того, після укладення договору позивачу стало відомо, що ТОВ Лізингова компанія Еталон не має ліцензії на надання фінансових послуг, що, в силу ст. 227 ЦК України, є підставою для визнання вчиненого правочину недійсним.

Такі неправомірні дії відповідача змусили позивача звернутись в суд за захистом своїх порушених прав.

У судовому засіданні позивач та його представник повністю підтримали заявлені вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Позивач пояснив, що в мережі інтернет він побачив рекламу про можливість придбання трактору МТЗ 82.1. та приїхав у м. Вінницю в ТОВ "Лізингова компанія Еталон. Там йому сказали, що вказаний трактор 2012 року випуску, його вартість становить 70000 гривень і він вніс у касу вказану суму. Лише після цього підписували договір. У договорі була зазначена сума 523000 грн., однак працівники товариства сказали йому не хвилюватися, оскільки це стандартний договір.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надіслав до суду письмові заперечення проти позову, де зазначив, що твердження позивача про те, що умови договору є несправедливими і завдають йому шкоди, не відповідають дійсності та є необґрунтованими. Вважає, що умови договору є прозорими та відповідають законодавству України. Позивач і відповідач домовилися щодо усіх істотних умов договору, позивач частково виконав договір (сплатив комісію за організацію) і відмовився від нотаріального посвідчення договору. Також вказав, що діяльність з надання послуг фінансового лізингу не підлягає ліцензуванню. Тому просив визнати договір фінансового лізингу №005128, укладений 22.03.2017 між ТОВ Лізингова компанія Еталон і ОСОБА_1 дійсним, позовну заяву ОСОБА_1 залишити без задоволення і розглянути справу без участі представника ТОВ Лізингова компанія Еталон.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню в таких підстав.

Судом встановлено, що 22 березня 2017 року між ТОВ „Лізингова Компанія Еталон і ОСОБА_1 був укладений договір фінансового лізингу № 005128 (з додатками), за умовами якого (п. 1.1. договору, додаток 3 до договору) відповідач - лізингодавець зобов'язався придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування позивача - лізингоодержувача майно (предмет лізингу), а той, у свою чергу, зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі згідно з умовами цього договору. Предметом договору є трактор МТЗ 82.1 вартістю 532000 грн.

За умовами договору (п. 5.1 договору) предмет лізингу передається у користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця таких платежів: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

Згідно з додатком 2 до цього договору вартість предмета лізингу становить 532000 грн., авансовий платіж - 50%, сума лізингу 266000 грн., викупна вартість 7980 грн., відсоткова ставка 12,5%, комісія 5%, щомісячний платіж 6682,51 грн., відвантаження автомобіля після оплати авансового платежу 266000 грн., комісії за передачу 15960 грн.

На виконання умов даного договору ОСОБА_1 22 березня 2017 року вніс кошти в сумі 70000 грн. на рахунок ТОВ „Лізингова компанія Еталон.

Дані обставини підтверджуються договором фінансового лізингу №005128 від 22.03.2017 з додатками (а.с. 7-23), квитанцією від 22.03.2017 (а.с. 24).

Відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, Законом України від 16 грудня 1997 року № 723/97-ВР Про фінансовий лізинг (далі Закон № 723/97-ВР).

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічно у ч. 2 ст. 1 Закону України Про фінансовий лізинг передбачено, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

На підставі положень ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Ці положення не суперечать також ч. 1 ст. 2 Закону України Про фінансовий лізинг, відповідно до якої відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Тому, виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Стаття 18 Закону України Про захист прав споживачів (далі - Закон № 1023-XII) містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною.

Так, за змістом частини п'ятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір.

У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII).

Визначення поняття несправедливі умови договору закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Несправедливими, згідно із частиною третьою статті 18 Закону України Про захист прав споживачів, є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення вимог договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 2-4), права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11); визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору (пункт 13).

За умовами п. 5.4 вищевказаного договору фінансового лізингу у разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем, відповідно до п. 1.3 цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем із метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку № 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення предмета вартості на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає.

Відповідно до п.п. 4.3.5 і 4.3.6 вказаного договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати договір за умови невиконання лізингоодержувачем умов цього договору. При цьому лізингодавець не зобов'язаний завчасно повідомляти лізиногоодержувача про розірвання цього договору, а також у випадку неможливості здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, який визначив лізингоодержувач, із причин, які не залежать від лізингодавця. У такому випадку лізиногодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п. 12.12 цього договору.

У п.12.12 договору передбачено, що у випадку розірвання договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання у розмірі 20% від сплаченої суми авансових платежів. У такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Пунктом 8.2.1 договору визначено, що перший лізинговий платіж складається із: а) комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладенням цього договору (далі - комісія за організацію), яка визначена у додатку № 1 і становить 10% вартості предмета лізингу); б) авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як авансовий платіж, визначений у додатку № 1 і становить 50% вартості предмета лізингу; в) комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, розмір якої визначений у додатку № 1 та становить 3% вартості предмета лізингу.

Згідно п.8.2.3 договору лізингоодержувач зобов'язаний сплачувати другий лізинговий платіж, що складається з періодичних лізингових платежів, періодичний лізинговий платіж складається з: відшкодування частини вартості предмета лізингу; сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу; сплати комісії за супроводження договору.

Суд вважає, що наведені положення оспорюваного договору є обмеженням принципів свободи договору, справедливості, розумності і добросовісності та є несправедливими умовами договору згідно з вимогамист.18 Закону України Про захист прав споживачів.

Статтею 19 Закону України Про захист прав споживачів встановлено, що нечесна підприємницька практика забороняється.

Якщо підприємницька практика спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, така практика вводить в оману стосовно, зокрема, основних характеристик продукції, таких як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, гарантійне обслуговування, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару.

Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Частиною 6 даної статті передбачено, що правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Крім того, предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками та віднесена відповідно до законодавства до основних фондів (ст.807 ЦК України)/

Відповідно до ст. 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними.

Окрім того, згідно п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг діяльність із надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою (п. 11-1 ст. 4 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг).

В своїх запереченнях представник відповідача щодо отримання ними ліцензії вказує про те, що оскільки ТОВ Лізингова компанія Еталон займається виключно господарською діяльність по наданню послуг з фінансового лізингу без набуття спеціального статусу фінансової установи, тому в даному випадку чинним законодавством не передбачено необхідності отримання відповідної ліцензії.

Однак такі заперечення відповідача є неспроможними, оскільки ґрунтуються на особистому трактуванні норм права.

У суді встановлено відсутність ліцензії у відповідача для здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів від фізичних осіб, що свідчить про відсутність такого дозволу (ліцензії), та що суперечить вимогам законодавства.

Відповідно до частини першої статті 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з ст.779 ЦК України, договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі; договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Саме така правова позиція висловлена у постановах Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 2766 цс15, від 11травня 2016 року №6-65цс16, які, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Матеріали справи не містять доказів того, що договір фінансового лізингу, укладений між сторонами, було посвідчено нотаріально.

Таким чином, аналізуючи вищенаведені обставини, суд приходить до переконання, що у даному випадку посилання позивача про несправедливі умови спірного договору, відсутність у відповідача відповідної ліцензії для надання фінансових послуг та відсутність нотаріального посвідчення спірного договору, оскільки договір фінансового лізингу від 22.03.2017, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ Лізингова компанія Еталон, нотаріально посвідчено не було, є обґрунтованими та підлягає задоволенню в повному обсязі.

У частинах 2, 3 ст. 216 ЦК України зазначено, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а винна сторона зобов'язана відшкодувати іншій стороні завдані вчиненням недійсного правочину збитки. Отже відповідач має повернути позивачеві отримані за недійсним договором лізингу №005128 від 22.05.2017 кошти у сумі 70000 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі ст. 184, 215, 216, 220, 227, 509, 628, 779, 806, 807 ЦК України, ст. 1, 2 Закону України Про фінансовий лізинг, ст. 18, 19 Закону України Про захист прав споживачів, ст. 4, 34 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, керуючись ст. 10, 12, 15, 60, 84, 88, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу № 005128, укладений 22 березня 2017 року між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Еталон про передачу в лізинг транспортного засобу трактора колісного МТЗ 82.1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Еталон (01133, м. Київ, вул. Кутузова, 18/7, ) на користь ОСОБА_1 70000 (сімдесят тисяч) грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю Лізингова компанія Еталон в дохід держави судовий збір у розмірі 1280 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подання протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис

Копія вірна:

Суддя М. Баськов