АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №2-104/10 Головуючий суддя І інстанції Скородєлова В. В.
Провадження № 22-ц/790/5601/17 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: про обмеження права виїзду
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Харків.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Яцини В.Б.

суддів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря Баранкової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Альянс» на ухвалу Купянського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2017 року по цивільній справі за поданням державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Купянському, Шевченківському районах та місту Купянськ ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_3 про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання нею своїх обовязків,

встановила :

У липні 2017 року державний виконавець Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Купянському, Шевченківському районах та місту Купянськ ГТУЮ у Харківській області ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України (без вилучення паспорта) до виконання нею своїх зобовязань.

В обгрунтування подання зазначив, що на виконанні у Міжрайонному відділі державної виконавчої служби по Купянському, Шевченківському районах та місту Купянськ ГТУЮ у Харківській області перебуває виконавчий лист № 2-104/2010, що виданий 17.02.2010 р. Купянським міськрайонним судом Харківської області про стягнення боргу у солідарному порядку з ОСОБА_5 на користь КС «Альянс-С» у сумі 28370 грн.95 коп.

06.02.2017 року до відділу ДВС було повернуто постанову про відкриття виконавчого провадження з повідомленням Укрпошти «за зазначеною адресою не проживає».

Державним виконавцем було вжито наступні заходи примусового виконання рішення, що підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: державним виконавцем було направлено електронний запит до бази УПФУ, щодо відрахувань за найманого працівника та обліку в пенсійному фонді як пенсіонер, згідно відповідей УПФУ № та №, - відрахування до УПФУ, як за найманого працівника за останні 3 місяці відсутні, на обліку боржниця як пенсіонер, не перебуває.

01.03.2017 року державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою проживання (реєстрації) боржника, зазначеної у виконавчому документі - Купянський район, с. Петропавлівка, вул. Леніна, 166. Встановлено наступне: за вказаною адресою мешкає мати боржниці ОСОБА_6 (солідарний боржник), яка повідомила, що боржниця відсутня, виїхала на заробітки до Російської Федерації. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_5, було вручено матері боржниці ОСОБА_6. Про встановлені факти під час виїзду було складено відповідний акт державного виконавця з залученням понятих та представника стягувача.

Ухвалою Купянського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2017 року у задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду представник КС «Альянс» ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою подання задовольнити повністю, посилаючись на те, що ухвала необгрунтована, суддею не було враховано істотні обставини, які мають значення для вирішення справи, порушено судом норм процесуального права, неповно з?ясовані обставини справи.

Вказала, що заочним рішенням Купянського міжрайонного суду Харківської області від 26 січня 2010 року по справі № 2-104/2010 р. стягнуто борг з ОСОБА_4 (ОСОБА_5 ) за договором кредиту та на підставі цього рішення було видано виконавчий лист від 17.02.2010 р. №2-104/2010 р. та з дати отримання виконавчого документу пройшло майже 7,5 років. За цей час виконавчий документ неодноразово перебував на виконанні та на цей час не виконано боржниця жодної гривні добровільно не сплатила. Дії боржника унеможливлюють та ускладнюють виконання рішення суду та порушує право стягувача на примусове стягнення боргу з боржниці.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача за відсутності всіх учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи на примусовому виконанні знаходиться виконавчий лист № що виданий 17.02.2010 р. Купянським міськрайонним судом Харківської області про стягнення боргу у солідарному порядку з ОСОБА_5 на користь КС «Альянс-С» у сумі 28370 грн.95 коп.

Відмовляючи у задоволенні подання державного виконавця суд першої інстанції виходив з того, що не було доведено навмисне чи інше свідоме ухилення боржника від виконання обовязків, покладених на неї рішенням суду про стягнення боргу.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Пунктом 5 ст. 6 цього Закону передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Згідно п. 18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням. Відповідно до ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України та в?їзд в Україну громадян України, громадянинові України може бути відмовлено у видачі паспорта або громадянину України, який має паспорт, може бути відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

За ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод ратифікованою законом України № 475/97-ВР від 17.07.97р., який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобіганню злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Виходячи із вимог ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за поданням державного виконавця, погодженим із начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно роз'яснень, які містяться у п. 7. абз. 2. Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у ОСОБА_7 від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Крім того, за положенням ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим більше, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що ним було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

З аналізу приписів ч.2 ст.10 ЦПК України у системному зв'язку з п.18 ч.3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 377-1 ЦПК України, вбачається, що на державного виконавця покладено обов'язок надання доказів стосовно наявність навмисного чи іншого свідомого ухилення боржника від виконання обов'язків, покладених на останнього за рішенням суду, та доведення перед судом їх переконливості.

Державним виконавцем було вжито наступні заходи примусового виконання рішення, що не підтверджують повноту вчинення виконавчих дій, а саме: державним виконавцем було направлено електронний запит до бази УПФУ, щодо відрахувань за найманого працівника та обліку в пенсійному фонді як пенсіонер, згідно відповідей УПФУ № та №, - відрахування до УПФУ, як за найманого працівника за останні 3 місяці відсутні, на обліку боржниця як пенсіонер, не перебуває.

01.03.2017 року державним виконавцем було здійснено виїзд за адресою проживання (реєстрації) боржника, зазначеної у виконавчому документі - Купянський район, с. Петропавлівка, вул. Леніна, 166. Встановлено наступне: за вказаною адресою мешкає мати боржниці ОСОБА_6 (солідарний боржник), яка повідомила,що боржниця відсутня, виїхала на заробітки до Російської Федерації. Копію постанови про відкриття виконавчого провадження щодо боржника ОСОБА_5, було вручено матері боржниці ОСОБА_6. Про встановлені факти під час виїзду було складено відповідний акт державного виконавця з залученням понятих та представника стягувача.

Однак державний виконавець не вчинив заходів для з`ясував наявність у боржника за вказаною адресою майна, на яке можливо звернення стягнення у передбаченому законом України "Про виконавче провадження" порядку.

Як вбачається з наявної в матеріалах справи відповіді ДПС України від 18.05.2017р., в період 27.06.2012р. по 03.03.2016р. боржник неодноразово перетинала державний кордон в напрямку виїзду до Російської Федерації, останній 03.03.2016р.(тобто боржник виїхала за межі України).

Боржник ОСОБА_4 на виклики державного виконавця не з'являється, не подає декларацію про доходи та майновий стан, не повідомляє державного виконавця про зміну свого місця перебування, добровільно не сплачує борг з інших видів доходу, не виконує свої обовязки передбачені п.5 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження», тобто ухиляється від виконання своїх обовязків шляхом виїзду за межі України. Чим вчиняє дії, що унеможливлює чи ускладнює виконання рішення суду та порушує вимоги законодавства.

Дійсно, станом на 26.06.2017 року, боржник не сплатила жодної гривні боргу, в той же час має не задекларовані доходи від праці за межами України, однак суду не зрозуміло, яким чином без встановлення отримання доступу до отриманих за кордоном доходів боржника та звернення стягнення на них - обмеження виїзду за кордон зможе виправити ситуацію по виконанню рішення суду на краще.

Стаття 2 Протоколу № 4 до Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод передбачає свободу пересування :

1. Кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

2. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною.

3. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

4. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Всупереч вищевказаних положень п. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції державним виконавцем не було надано до суду належних і допустимих доказів на користь того, що обмеження виїзду боржника за кордон у даній ситуації допоможе у виконанні рішення суду, тому колегія суддів погоджується з тим, що необхідність втручання у конвенційне право відповідача на вільне пересування у даному випадку у даному випадку не доведено.

Виходячи з наведеного судом першої інстанції в цілому постановлено ухвалу з додержанням вимог закону; що доводами скарги не спростовуються, і тому відповідно до п.1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України колегія суддів відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст.307, п.1 ч.1 ст.312, 313, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Альянс» - відхилити.

Ухвалу Купянського міськрайонного суду Харківської області від 26 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому провадженню у справі.

Головуючий суддя

Судді колегії