Номер провадження 2/754/431/17
Справа №754/7827/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Грей О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права спільної сумісної власності на квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права спільної сумісної власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що він проживав однією сім′єю зі своєю матір'ю ОСОБА_4, її чоловіком ОСОБА_2 та їх спільною дитиною ОСОБА_3, який є його неповнорідним братом, з 12.01.1982 року по 26.10.2007 року. 11.12.1981 року між його матір'ю ОСОБА_4 та відповідачем був зареєстрований шлюб, у період якого народився ОСОБА_3 Після реєстрації шлюбу їх сім'я у складі його матері ОСОБА_4, її чоловіка ОСОБА_2, його брата ОСОБА_3 та позивача проживала спільно у АДРЕСА_1. Згодом сім'я переїхала на нове місце проживання у двокімнатну кооперативну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, де фактично і проживали до літа 2001 року. 07.06.1988 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було формально розірвано, після чого між його матір'ю та відповідачем подружні стосунки не припинялися і їх сім'я у складі матері ОСОБА_4, її чоловіка ОСОБА_2, брата ОСОБА_3 та позивача, продовжувала проживати спільно у АДРЕСА_2 до вселення їх сім'ї у 2001 році у новозбудовану квартиру АДРЕСА_4. Вони, як сім'я, у період з 07.06.1988 року продовжували проживати спільно, були пов'язаними веденням спільного господарства, спільним побутом, бюджетом та мали взаємні права та обов'язки, що притаманні членам сім'ї. У 2000 році ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було прийнято рішення повторно зареєструвати їх фактично існуючі подружні стосунки, що не переривалися з дати формального розірвання шлюбу 07.06.1988 р. А тому 16.12.2000 р. було зареєстровано шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_2 При реєстрації вказаного шлюбу його матір'ю прізвище "ОСОБА_4" було змінено на "ОСОБА_4". У період з 27.08.1991 р. по 01.08.2000 р. позивач разом з ОСОБА_4 був прописаний у однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_5, де також разом з ними за вказаною адресою у період з 22.09.1992 р. по 29.12.1998 р. був прописаний його брат ОСОБА_3 Фактично у вказаний вище період він з матір'ю та братом у квартирі АДРЕСА_5 не проживали, оскільки проживали однією сім'єю разом з ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2. Вищевказана квартира АДРЕСА_5 його матір'ю та за його згодою у 1992 році була одноосібно набута у власність у встановленому законодавством порядку шляхом викупу із державного житлового фонду за відповідним договором. Крім того, зазначена вище однокімнатна квартира в 2000 році була продана ОСОБА_4, за згодою позивача, з укладенням нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу. Грошові кошти, що були отримані від продажу квартири ОСОБА_4, за його згодою, були передані ОСОБА_2 для подальшого інвестування за відповідним договором у побудову трикімнатної квартири, загальною площею 90,80 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4. Позивач, надавши згоду матері на одноосібне набуття нею права власності (шляхом викупу) на квартиру АДРЕСА_5, тим самим позбавив себе можливості брати участь у приватизації вказаної квартири, згідно положень Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", що фактично завдало шкоди його майновим правам та інтересам. На підставі викладеного позивач звертається до суду з даним позовом, в якому просить встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з його матір'ю ОСОБА_4, її чоловіком ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3 у період з 12.01.1982 року до 26.10.2007 року; визнати трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 90,80 кв.м. спільною власністю (спільним майном) ОСОБА_2 та позивача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, допитаний судом і як свідок, та його представник повністю підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з′явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення, в яких просив відмовити у задоволенні позову, оскільки він є необґрунтованим та безпідставним, а також розглядати справу в його відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутність відповідача, за наявних у справі матеріалів.

Третя особа - ОСОБА_3 та його представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, оскільки вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними. Крім того, подали до суду заперечення, в яких просили відмовити в задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи та його представника, допитавши свідків, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступне.

11.12.1981 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, про що свідчить Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2 від 01.07.2014 року.

Згідно з Довідкою Житлової ремонтно-експлуатаційної організації №413 від 28.08.2013 року за №1073 ОСОБА_1 з 12.01.1982 року був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 в складі своєї сім'ї, що складалася з матері ОСОБА_4, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, вказані особи виписані 20.11.1986 року.

За даними Довідки ЖБК "ЛОКОМОТИВ-2" від 28.10.2015 р. № 75 в квартирі АДРЕСА_2 була прописана сім'я, що складалася з 4-х осіб, у складі ОСОБА_1, його матері ОСОБА_4 (прописані з 27.11.1986 р., виписані 15.08.1991 р.), батька-вітчима ОСОБА_2 та брата ОСОБА_3 (прописані 27.11.1986 р., виписані 18.08.2000 р.).

07.06.1988 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано, що підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №2 від 01.07.2014 року.

Відповідно до Свідоцтва про одруження від 16.12.2000 року, виданою Відділом реєстрації актів громадянського стану Подільського районного управління юстиції в м. Києві було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (актовий запис № 565).

Згідно з Довідкою Центру комунального сервісу №94 від 27.11.2015 року №214 в квартирі АДРЕСА_5 була зареєстрована сім'я у складі ОСОБА_1, його матері ОСОБА_4 (зареєстровані з 27.08.1991 р. по 01.08.2000 р.), та брата ОСОБА_3 (зареєстрований з 22.09.1992 р. по 29.12.1998 р.).

У своїх позовних вимогах позивач ОСОБА_1 вказує про те, що 11.12.1981 року між матір'ю позивача ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 був зареєстрований шлюб, у період якого народився ОСОБА_3 Після реєстрації у 1981 році шлюбу їх сім'я у складі матері ОСОБА_4, її чоловіка ОСОБА_2, брата ОСОБА_3 та позивача проживала спільно у АДРЕСА_1. Згодом сім'я переїхала на нове місце проживання у двокімнатну кооперативну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. 07.06.1988 р. шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був розірваний. Після розірвання шлюбу між матір'ю позивача та відповідачем подружні стосунки між ними не припинялися і їх сім'я у складі матері ОСОБА_4, її чоловіка ОСОБА_2, брата ОСОБА_3 та його продовжувала проживати спільно у АДРЕСА_2 до 2001 року. У 1994 році позивач поступив у військове училище, перші два роки він проживав у казармах. У період з 27.08.1991 р. по 01.08.2000 р. позивач разом з ОСОБА_4 був прописаний в однокімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_5, де також разом з ними за вказаною адресою у період з 22.09.1992 р. по 29.12.1998 р. був прописаний його брат ОСОБА_3 Фактично у вказаний вище період він з матір'ю та братом у квартирі АДРЕСА_5 не проживали, оскільки проживали однією сім'єю разом з ОСОБА_2 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2. Вищевказана квартира АДРЕСА_5 його матір'ю та за його згодою, у 1992 році була одноосібно набута у власність у встановленому законодавством порядку шляхом викупу із державного житлового фонду за відповідним договором. У 1999 році сім'я позивача прийняла рішення продати дві квартири (в тому числі АДРЕСА_5) і купити одну велику квартиру через банк «Аркада». Договір з Банком був укладений відповідачем, який інвестував у побудову трикімнатної квартири, загальною площею 90,80 кв. м., за адресою: АДРЕСА_4 грошові кошти від продажу двох квартир. У 2000 році ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було прийнято рішення повторно зареєструвати подружні стосунки, що не переривалися з дати формального розірвання шлюбу 07.06.1988 р. 16.12.2000 р. був зареєстрований шлюб ОСОБА_4 та ОСОБА_2 При реєстрації вказаного шлюбу матір'ю позивача прізвище "ОСОБА_4" було змінено на "ОСОБА_4". Після закінчення будівництва вся сім'я в'їхала до квартири АДРЕСА_4. ІНФОРМАЦІЯ_4 матір позивача ОСОБА_4 померла. У 2007 році позивач зареєстрував шлюб та виїхав з вищевказаної квартири. Весь цей час він приймав участь в формуванні бюджету сім'ї та ніс відповідні обов'язки, а тому враховуючи вищевикладене та Закон України «Про власність», який діяв на момент виникнення правовідносин, вважає квартиру АДРЕСА_4 спільною сумісною власністю його сім'ї.

Допитані в судовому засіданні свідки позивача пояснили наступне.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 В 2007 році вона познайомилася з позивачем, з того ж часу знайома і з його сім'єю. Стосунки між ними всіма були гарними до того часу, як почали ділити спадщину. В 2007 році ОСОБА_1 проживав в АДРЕСА_4.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою по дачі, добре знайома з усіма сторонами по справі, завжди вважала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братами. Вони всі разом приїжджали на дачу для святкування свят. Вона не знала, що шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 колись розривався. Але пізніше дізналася, що шлюб був розірваний для того, щоб ОСОБА_4 змогла стати на квартирний облік за місцем роботи.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що він є сусідом по дачі, добре знайомий з ОСОБА_1, молодшого брата він погано пам'ятає, після смерті ОСОБА_4 чоловік її став випивати.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він є однокласником позивача під час навчання у середній школі 234, добре знайомий з ОСОБА_1, однак не знайомий з ОСОБА_2, а ОСОБА_3 він бачив тільки в дитинстві в 1992-1994 роках. Бував в квартирі по АДРЕСА_2, бачив там матір, батька та брата.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив, що він знає ОСОБА_1 та ОСОБА_3, часто ходив до них в гості (особливо в період 1992-1994 роках) в квартиру по АДРЕСА_2, бачив там всю сім'ю (матір, батька та двох братів). ОСОБА_1 називав ОСОБА_2 «батьком». Потім вони бували в них рідше, 1-2 рази на місяць.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що він працював разом з ОСОБА_1, знає його з 2002 року, а його брата з 2003 року. В 2003 році він приходив до ОСОБА_1 в гості та бачив там ОСОБА_3, який сидів за комп'ютером. Весною 2005 року він також приходив до ОСОБА_1 в гості для обговорення деяких питань по роботі.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснив, що він з 1994 року разом навчався з ОСОБА_1 та добре знайомий з усіма сторонами по справі. 2-3 рази бував у нього в дома по АДРЕСА_2. Останній раз був до 1999 року. Їх відносини в сім'ї були повноцінними, він думав, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_1 біля 20 років, крім того знає його брата ОСОБА_3, бував неодноразово у них дома, бачив там і братів, і їх батьків, вважав їх членами однієї сім'ї, відносини між ними були нормальними.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_1 та ОСОБА_3, вони були сусідами в домі АДРЕСА_2. Коли він приходив до них в гості, то бачив повноцінну сім'ю.

Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що вона дружить з ОСОБА_1 та знає всю його сім'ю з 1998 року. Сім'я проживала на Райдужному масиві, потім вони продали там квартиру й придбали іншу. В 2000 році ОСОБА_1 поїхав служити до міста Мукачева, але він приїздив додому та вони зустрічалися, як друзі. У ОСОБА_1 вдома вона бачила всіх членів сім'ї. Завжди думала, що ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_1, між ними були дуже теплі стосунки. Потім їх сім'єю було продано декілька квартир та придбано квартиру по АДРЕСА_4.

Свідок ОСОБА_18 в судовому засіданні пояснив, що він знайомий з ОСОБА_1 біля 20 років, а також знає його брата ОСОБА_3. З 1999 року ОСОБА_1 проживав у АДРЕСА_4 разом з батьками та братом. Він бував в них в гостях, щоб попрацювати з ОСОБА_1, оскільки вони мають спільний інтерес - комп'ютери. Будь-яких розладів в сім'ї він не чув та не бачив. В 2000 році ОСОБА_1 поїхав служити до міста Мукачева, але він приїздив додому 1 раз на 2 тижні, і вони зустрічалися. Він бував вдома у ОСОБА_1 до смерті його матері у 2005 році. Останній раз бачив всю сім'ю на похоронах матері. Він на той час не знав, що ОСОБА_2 є відчимом ОСОБА_1, у них були дуже добрі стосунки.

Аналізуючи пояснення свідків сторони позивача, суд приходить до висновку, що жоден із свідків не підтвердив факту спільної праці позивача та відповідача задля придбання квартири АДРЕСА_4. Крім того, не підтверджено факт, що позивач надавав якусь частину грошових коштів для купівлі спірної квартири чи якимось іншим чином приймав участь у її придбанні.

Допитані судом свідки з боку третьої особи ОСОБА_3 пояснили наступне.

Так, свідок ОСОБА_19 у судовому засіданні пояснила, що вона є сестрою ОСОБА_2, знає ОСОБА_1 та ОСОБА_3. ОСОБА_1 закінчив школу в 1994 році, потім поступив до військового училища. За період навчання ОСОБА_1 перебував на державному забезпеченні, отримував стипендію. Мама скаржилася, що ОСОБА_1 по господарству не допомагав, вони іноді тривалий час не розмовляли. Вона кожен день доглядала за мамою ОСОБА_1, коли остання тяжко хворіла, однак ОСОБА_1 ніколи нічим не допомагав. Квартиру по АДРЕСА_4 ОСОБА_2 купив сам, вона навіть давала йому у борг частину грошей. У ОСОБА_1 ніколи не було грошей, він дуже рідко приходив додому, оскільки був на державному забезпеченні. Після навчання його направили на службу до міста Мукачево. З початку навчання в інституті ОСОБА_1 практично в м. Києві не було.

Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_19 - сестри ОСОБА_2. З 1994 року ОСОБА_1 навчався у військовому училищі, потім служив в м. Мукачево, після чого перевівся в смт. Коцюбинське, де проживав у гуртожитку. ОСОБА_2 часто сварився зі своєю дружиною. В 2000 році ОСОБА_2 інвестував гроші в будівництво квартири, дружина свідка - ОСОБА_19 дала в борг брату частину грошей. Коли ОСОБА_4 тяжко захворіла, то за нею доглядала його дружина. ОСОБА_1 нічим сім'ї не допомагав, навіть тоді, коли захворіла його мати.

Частинами 1, 2 ст. 112 ЦК Української РСР 1963 року (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. Розрізняється спільна власність з визначенням часток (часткова власність) або без визначення часток (сумісна власність).

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» від 07.02.1991 року (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» передбачено, що розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст.16 Закону "Про власність", ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (2006-07); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п.1 ст.17, ст.18, п.2 ст.17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст.8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику в справах за позовами про захист права приватної власності» право на майно може бути визнано не лише за громадянами, які є родичами, а й за іншими особами, коли буде встановлено, що вони входили до складу сім'ї і брали трудову участь у його придбанні.

Згідно з свідоцтвом про право власності на квартиру від 12.06.2001 року власником квартири АДРЕСА_4 є ОСОБА_2

Крім того, відповідно до касових ордерів від 10.10.2000 року № 22 (480 грн. 70 коп.), від 30.10.2000 року № 55 (25 496 грн. 33 коп.), від 28.11.2000 року № 55 (60 606 грн. 66 коп.) всі перекази грошових коштів для придбання квартири АДРЕСА_4 були здійснені ОСОБА_2 одноособово та від свого імені.

Стороною позивача не надано жодного належного та допустимого доказу, який би підтвердив, що квартира АДРЕСА_4 придбана внаслідок спільної праці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Крім того, всі платежі за квартиру здійснені відповідачем одноособово, а посилання позивача, що кошти, виручені від продажу квартири АДРЕСА_5, були інвестовані в побудову спірної квартири, не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Щодо вимоги позивача ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім'єю, то судом встановлено наступне.

За приписами ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 3 Сімейного Кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно правових позицій викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;-заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

В пункті 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» йдеться про те, що суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.

Враховуючи викладене вище, а також те, що суд відмовляє позивачу у визнанні права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_4, з огляду на відсутність доказів спільної праці позивача та відповідача, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено, що факт проживання ОСОБА_1 однією сім'єю з матір'ю ОСОБА_4, її чоловіком ОСОБА_2 та братом ОСОБА_3 безпосередньо породжує юридичні наслідки, в розумінні ст. 256 ЦПК України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ч. 1 ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

За положеннями вищевказаних норм суди мають належним чином обґрунтовувати свої рішення.

Аналогічна позиція підтримується і практикою Європейського Суду з прав людини, зокрема у справі «Бочан проти України» від 03.05.2007 року, де зазначено про те, що Європейський Суд встановив порушення ст. 6 Конвенції, у тому числі через те, що національні суди не дали відповідь на аргументи заявниці стосовно правдивості показів свідків та дійсності документів, хоча ці докази були визначальними для рішення по справі.

Слід також зазначити, що однією із засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки факт участі позивача в придбанні спірної квартири не знайшов своє підтвердження у судовому засіданні та був спростований доказами сторони відповідача та третьої особи, крім того, позивач під час судового розгляду не довів, що вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю породжує юридичні наслідки, а тому позов ОСОБА_1 є безпідставним та необґрунтованим.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215, 256-259 ЦПК України, ст. 15, 16, 328 ЦК України, ст. 112 ЦК України (1963 року), ст. 3, 15 Сімейного кодексу України, Законом України "Про власність", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права спільної сумісної власності на квартиру - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: