Справа № 461/7301/13 Головуючий у 1 інстанції: Котельва К.О.
Провадження № 22-ц/783/1056/17 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Левика Я.А.,

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретар: Симець В.І.,

за участі в судовому засіданні позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задоволено.Стягнуто з ОСОБА_3: 17583,00 грн. - основного боргу, 1740,88 грн. - 3 % річних, 14171,90 грн. - інфляційних витрат, а всього 33 495 (тридцять три тисячі чотириста дев'яносто п'ять) гривень 78 коп.Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 652 грн. 20 коп.В задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_3

В своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити за безпідставністю позовних вимог, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 задовольнити, визнати недійсними договори займу, укладені від імені ОСОБА_3 Вважає рішення необґрунтованим, неповним і упередженим. Зазначає, що судом не в повній мірі були враховані вказівки суду касаційної інстанції, викладені в ухвалі від 24.02.2016 року, де вказано, що суд не перевірив чим підтверджується перебування відповідача у трудових відносинах з позивачем. Судом проігноровано пояснення сторін з яких вбачається, що між сторонами склалися трудові відносини. Крім цього, зазначає, що у договорі позики від 18.12.12 року вказано, що відповідачка вилучила, а не позичала виторгувану суму в розмірі 17583 грн. під час роботи з 21.08.2012 року по 22.12.2012 року, тобто договір позики був укладений через шість днів після закінчення роботи відповідача у позивача. Зазначає, що суд фактично визнав наявність у ОСОБА_3 суб'єктивного права на задоволення зустрічного позову по суті, оскільки застосував саме давність, а не відмовив у задоволенні зустрічних позовних вимог.

В судове засідання відповідач не з'явилася, однак суд вважав за можливе проводити розгляд справи у її відсутності, зважаючи на те, що така повідомлялась про час та місце судового розгляду належним чином, обґрунтованих клопотань про відкладення розгляду справи від неї до суду не надходило, доказів поважності причин неявки суду представлено, зважаючи на вимоги ч.2 ст. 305 ЦПК України та те, що її інтереси у судовому засіданні захищав представник.

Клопотання представника відповідача про відкладення розгляду справи у зв'язку із неявкою через хворобу його довірителя, яка виявила бажання особисто брати участь у розгляді справи колегія суддів вважала необґрунтованим, оскільки жодних доказів захворювання, що унеможливлювало б її участь у розгляді справи нею представлено не було; її участь у розгляді справи забезпечена через представника, що є адвокатом (фахівцем в галузі права), а крім цього жодних доводів, що свідчили б необхідність обов'язкової участі відповідача у розгляді справи ні нею, ані її представником наведено не було.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача на підтримання апеляційної скарги, позивача - в заперечення скарги, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Як вбачається із змісту оскаржуваного рішення суд першої інстанції посилаючись, зокрема, на ст.ст. 207, 257, 267, 1046, 1047 ЦК України, п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 08.12.2009 року,задовольняючи первісний позов та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, виходив з того, що ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа підприємець та має право здійснювати роздрібну торгівлю з лотків і на ринках, харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами, про що свідчить витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. З долученого до матеріалів справи договору позики від 15.10.2016 року, вбачається що ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_2 9950 грн. Зазначену суму зобов'язана повернути до 31.10.2012 року без нарахування відсотків. 28.12.2012 року ОСОБА_3 вдруге склала розписку, в якій зазначила, що вилучила грошову суму в розмірі 17583,00 на свої потреби і зобов'язується повернути до 30.01.2013 року. Суд приходить до висновку, що між сторонами існують договірні відносини, а саме було укладено договір позики. При цьому документами, що підтверджують укладення та умови договору позики, а також отримання боржником від кредитора певної грошової суми, є розписки про отримання грошових коштів видані ОСОБА_3 ОСОБА_2, а тому суд вважав позовні вимоги ОСОБА_2 підставними та такими, що підлягають до задоволення. Судом встановлено, що відповідач у зустрічному позові просить визнати недійсним договір займу, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується розписками від 15.10.20.12 року на суму 10000 грн. і від 28.12.2012 року на суму 17 583 грн. При зверненні до суду із даною вимогою було пропущено встановлений законом строк позовної давності, при цьому він не просив його поновити та не навів суду жодних причин поважності пропущення такого строку, а позивачем за первісним позовом під час розгляду справи заявлено клопотання про застосування строку позовної давності до зустрічного позову, оскільки відповідачем пропущено строк позовної давності тривалістю у три роки.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи, зокрема, в частині вирішення первісного позову, що стосується зустрічного, то такі обставинам, що мають значення для справи не відповідають в повному обсязі та суперечать вимогам закону та іншим зробленим судом висновкам.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та сторонами не оспорювалось та не спростовано відповідачем ОСОБА_3 позивачу було написано та передано дві розписки під назвами «Договір позики» які дослівно викладені так:

«Договір позики

Я ОСОБА_3 проживаюча АДРЕСА_1 працюючи в підприємця ОСОБА_2 в кондитерському відділі з 21.08.12 по 22.12.12.р. вилучила виторговану сумму в розмірі (сімнадцять тисяч п'ятсот вісімдесят три гривні) 17583,00 на свої потреби і зобов'язуюсь повернути вище вказану сумму до 30.01.13р.

В чому і розписуюсь

28.12.12.р.

ОСОБА_3 (підпис)»

та

«Договір позики

Я ОСОБА_3 проживаюча АДРЕСА_1 позичила дев'ять тисяч дев'ятсот п'ятдесят гривень (9,950) в ОСОБА_2 проживаючого АДРЕСА_2. Зазначену вище сумму зобов'язуюсь повернути до тридцять першого жовтня дві тисячі дванадцятого року без нарахування відсотків. В разі не повернення позичених мною грошей до вказаного мною терміну ОСОБА_2 має право приставити зазначений договір до стягнення. В чому і розписуюсь.

15.10.12. (підпис)

(ОСОБА_3)»

Копії та оригінали таких у матеріалах справи а.с. 4-5, 106-107).

Крім цього, як вбачається знову ж і пояснень сторін, чого не оспорює і сам позивач, вказані розписки не слід вважати окремими договорами позики та під час таких коштів фактично позивачем відповідачу не передавались.

Натомість такі є розписками відповідача, які свідчать про отримання нею попередньо у зв'язку з іншими правовідносинами, що виникли між ними суми коштів у загальному розмірі 17583 грн. та які переросли у боргове зобов'язання у зв'язку із чим були написані вказані розписки (новація боргу).

Про вказане свідчить, зокрема, і той факт, що позивачем не пред'явлено вимог про стягнення коштів за кожною розпискою окремо як борговими зобов'язаннями, натомість такий достеменно ствердив про наявність загальної суми заборгованості у розмірі 17583 грн.

Крім цього, про наведене свідчить і безгрошовість оспорюваних відповідачем у зустрічному позові договорів, тобто кошти при написанні розписок у таких сумах не передавались, а були передані раніше.

Такі зобов'язання не виникли з фактичних трудових відносин, що існували між сторонами, факту існування яких сторони не заперечують та не заперечують відсутність належного оформлення таких, оскільки такі не стосуються ні виплати заробітної плати, ні вилучення певних матеріальних цінностей у порушення трудових обов'язків, вилучення певних облікованих коштів, тощо, оскільки жодних доказів на підтвердження цього не представлено. Натомість, як вбачається із тексту розписок відповідачем «позичені», «вилучені» кошти позивача як приватного підприємця. Тому такі стосунки не слід вважати трудовими.

Виникнення зобов'язання у зв'язку із новацією боргу не заперечує і сама відповідач, яка оспорює вказані правочини бажаючи визнати такі недійсними, що підтверджуються розписками у зустрічному позові з підстав відсутності у неї волі на укладення таких, вчинення таких під впливом обману та насильства, не заперечуючи вчинення нею таких та дійсності таких на момент звернення до суду.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (стаття 1047 цього Кодексу).

Згідно ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

За статтею ж 604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін. Зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Новація не допускається щодо зобов'язань про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, про сплату аліментів та в інших випадках, встановлених законом. Новація припиняє додаткові зобов'язання, пов'язані з первісним зобов'язанням, якщо інше не встановлено договором.

У зв'язку із наведеним, а саме: враховуючи виникнення у відповідача зобов'язання перед позивачем, що виник у зв'язку із новацією боргу і переріс у позикове зобов'язання; відсутністю будь-яких доказів на підтвердження доводів зустрічного позову, який слід вважати не підтверджується матеріалами про закриття кримінального провадження за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 172 ч.1 КК України, інших же доказів на підтвердження доводів позову не представлено про такі не вказано та клопотань про витребування таких не заявлено ні у суді першої, ані у суді апеляційної інстанції; наявність, зокрема, і у останній розписці кінцевого терміну повернення грошових коштів, а саме 30.01.2013 року, - вимоги первісного позову з врахуванням, також, заявлених вимог, за межі яких суд не вправі вийти навіть з врахуванням встановлення більшої суми необхідної до стягнення (розрахунок подано нижче); враховуючи, також, вимоги ст. 625 ЦК України, колегія суддів вважає, що вимоги первісного позову судом першої інстанції були вірно задоволено та судом безпідставно було відмовлено у задоволені зустрічного позову за закінченням строку позовної давності, оскільки такий є безпідставним, а суд вправі відмовити у задоволенні позову за закінченням строк позовної давності у випадку під ставності позову та спливу такого строку.

Розрахунок заборгованості:

Місяць Рік Індекс Інфляції
січень 2013100,2 1,002
лютий 201399,9 0,999
березень 2013100 1
квітень 2013100 1
травень 2013100,1 1,001
червень 2013100 1
липень 201399,9 0,999
серпень 201399,3 0,993
вересень 2013100 1
жовтень 2013100,4 1,004
листопад 2013100,2 1,002
грудень 2013100,5 1,005
січень 2014100,2 1,002
лютий 2014100,6 1,006
березень 2014102,2 1,022
квітень 2014103,3 1,033
травень 2014103,8 1,038
червень 2014101 1,01
липень 2014100,4 1,004
серпень 2014100,8 1,008
вересень 2014102,9 1,029
жовтень 2014102,4 1,024
листопад 2014101,9 1,019
грудень 2014103 1,03
січень 2015103,1 1,031
лютий 2015105,3 1,053
березень 2015 110,8 1,108
квітень 2015114 1,14
травень 2015102,2 1,022
червень 2015100,4 1,004
липень 201599 0,99
серпень 201599,2 0,992
вересень 2015102,3 1,023
жовтень 201598,7 0,987
листопад 2015102 1,02
грудень 2015100,7 1,007
січень 2016100,9 1,009
лютий 201699,6 0,996
березень 2016101 1,01
квітень 2016103,5 1,035
травень 2016100,1 1,001
сума заборгованості17583 грн.Середній Індекс інфляції 1,891202
Інфляційні витрати15670,01
Період заборгованостіКількість днів 3% річних
31.01.13-31.12.13335484,1347
01.01.14-31.12.14365527,49
01.01.15-31.05.15365527,49
01.01.16-20.05.16141203,22,328

Зважаючи на вказане рішення суду в частині вирішення первісного позову слід залишити без змін. В частині ж зустрічного позову таке слід скасувати з ухваленням нового, яким слід у задоволенні зустрічного позову відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Вказаним слід вважати частково обґрунтованими доводи апеляційної скарги та таку задовольнити частково.

При цьому, слід вважати врахованими висновки та мотиви суду касаційної інстанції, відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висловлені в ухвалі від 24.02.2016 року а.с. 167-168, що постановлена за наслідками перегляду попередніх судових рішень у даній справі з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, -

в и р і ш и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 28 листопада 2016 року - в частині вирішення зустрічного позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання правочину недійснимпозову - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Р.П. Цяцяк

Н.О. Шеремета