Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ренійського районного суду Одеської області від 15 лютого

2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 липня

2016 року,

встановила:

У січні 2013 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 10 жовтня 1998 року по 30 травня 2006 року з ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. Вказувала, що сторони не досягли згоди про добровільний поділ спільного майна, набутого у шлюбі.

Зазначала, що 31 січня 2002 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу, за умовами якого ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 купив квартиру АДРЕСА_1.

Ураховуючи наведене, просила провести поділ набутої нею та відповідачем під час перебування у шлюбі квартири АДРЕСА_1, шляхом виділення їй Ѕ частини спірної квартири та визнання права власності за нею на дану частину квартири.

Рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 15 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 27 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати ухвалені в справі судові рішення, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із пропуску позивачем строку позовної давності звернення до суду.

Даний висновок суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Установлено, що з 10 жовтня 1998 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

31 січня 2002 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, який зареєстровано Бессарабською товарною біржею, згідно з яким ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_4 придбав квартиру АДРЕСА_1.

Пред'являючи 16 січня 2013 року даний позов, ОСОБА_3 посилалась на те, що після розірвання 30 травня 2006 року шлюбу з відповідачем між ними не досягнуто згоди добровільного поділу спірної квартири, яка була придбана 31 січня 2002 року, тобто за час перебування сторін у шлюбі, а відтак є спільною сумісною власністю подружжя, частки яких є рівними.

Згідно зі ст. 22 КпШС України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбує його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку (аналогічні положення містить ст. 60 СК України).

Установлено, що рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 23 червня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 серпня 2013 року визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 31 січня 2002 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, та за останнім визнано право власності на вказану квартиру.

У подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27 листопада 2013 року наведені судові рішення скасовані, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді ухвалою Ренійського районного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року позовну заяву ОСОБА_4 до

ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнання права власності залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України.

Крім того, ухвалою Ренійського районного суду Одеської області

від 30 червня 2011 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя залишено без розгляду відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Предметом даного спору також була квартира АДРЕСА_1, яка за ствердженням ОСОБА_3 була придбана під час шлюбу із ОСОБА_4 Дана ухвала набрала законної сили.

8 квітня 2013 року ОСОБА_4 звернувся з заявою про застосування строку позовної давності (а. с. 36).

За змістом ч. 2 ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Згідно зі ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч.1ст.265 ЦК України залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності.

Встановивши, що позивачу ОСОБА_3 про порушення її майнових прав щодо володіння та користування спірною квартирою було відомо з квітня 2009 року - моменту пред'явлення першого позову, залишення позову без розгляду не зупиняє перебігу позовної давності, а відтак, суди прийшли до вірного правового висновку, що повторно пред'явивши аналогічний позов 16 січня 2013 року, позивач пропустила строк позовної давності, про застосування наслідків якого заявлено відповідачем у справі.

Посилання в касаційній скарзі на дійсність договору купівлі-продажу спірної квартири від 31 січня 2002 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4, не заслуговує на увагу, оскільки суд відмовив у задоволенні даного позову у зв'язку з пропуском позивачем строку позовної давності і позивач не зверталася до суду з вимогою про його поновлення.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Доводи касаційної скарги про те, що перебіг строків позовної давності має розпочинатись не з дати пред'явлення першого позову про поділ спільного майна подружжя, а з дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності не може бути підставою для скасування рішення, оскільки звернення до суду при пред'явленні першого позову - 4 квітня 2009 року мало місце у зв'язку з порушенням прав позивача.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Таким чином, під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в скарзі доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ренійського районного суду Одеської області від 15 лютого

2016 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 27 липня

2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:
В.С. Висоцька
М.К. Гримич О.В. Кафідова І.М. Фаловська