АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/774/79/К/17 суддя Чайкін І.Б.
Категорія - 59 (I) Суддя-доповідач Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Обласного комунального закладу «Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг» про зобов'язання вчинити певні дії.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2 ,

представник відповідача Обласного комунального закладу «Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг» - ОСОБА_4, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до Обласного комунального закладу «Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг» про зобов'язання вчинити певні дії, в якому, після уточнення 30.12.2014 року, просив зобов'язати ОКЗ «Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг» вчинити певні дії - внести до його медичної картки відомості про відсутність у нього психічної хвороби; заборонити ОКЗ «Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг» вчиняти певні дії, а саме розповсюджувати будь-яким шляхом відомості про те, що він має обмеження у праці в зв'язку з психічною хворобою; а також просив спростувати відомості про те, що страждає на психічну хворобу через яку має обмеження у праці.

В обґрунтування позову зазначено, що позивач має декілька робочих спеціальностей: свердлувальника 4 розряду, слюсаря-збиральника металевих конструкцій, слюсаря по ремонту гірничого обладнання 4 розряду та інші. Робота за всіма вказаними вище професіями фактично пов'язана з працею на висоті та/або працею з механізмами, яки рухаються, та/або високою напругою. При цьому роботодавець завжди вимагає від працівника проходження попереднього медичного огляду у тому числі психіатричного. Психіатричний огляд в Кривому Розі завжди проводять працівники відповідача. Тому він не має можливості отримати погоджувальний висновок психіатру при проходження медичного огляду при працевлаштування за фахом.

Більш того, 04.06.2014 року позивач особисто звернувся до завідуючого відділенням профосмотрів каб. № 3 з приводу отримання сертифікату для отримання у подальшому прав на керування автомобілем. Права на керування автомобілем йому були необхідні для влаштування на роботу, умовою виконання якої була наявність власного автомобіля та прав на керування автомобілем. В видачі сертифікату позивачу було відмовлено, з посиланням на те, що він страждає на тяжкий психічний розлад. Рекомендували звернутись до ЛКК для отримання висновку ЛКК (замість видачі сертифікату) який позивач отримав декілька раніше згідно з яким позивач має певні обмеження, а саме: робота на висоті; з рухающимися механізмами: з високою напругою та немає можливості отримати сертифікат. Через таку відмову позивач втратив можливість працевлаштування. Також у своїй заяві вказав, що відповідач посилається на висновок стаціонарної судово-психіатричної експертизи № 139 від 25.03.1999 р. яка була проведена у м. Дніпропетровську в рамках кримінальної справи, яка розглядалась Криворізьким районним судом Дніпропетровської області (справа №1-14/1999 Р).

Позивач не заперечує, що дійсно в 1999 р. обстежувався психіатрами. При цьому, він перебував у стані після тривалих побоїв з боку правоохоронців, до нього застосувались медичні препарати, які на цей час в психіатричної практиці вже не використовуються. Вважає висновок вказаної експертизи помилковим, оскільки 10 червня 2005 року вступив у шлюб, та до цього часу перебуває в шлюбі, всупереч перешкодам, яки чинились працівниками відповідача в його працевлаштування у період з 2002 року до цього часу знаходив можливості працевлаштування. Висновком МСЕК №3, яка діє на базі відповідача, на підставі огляду 27.03.2005 року з нього знята інвалідність, яка раніше була встановлена на підставі помилкового психіатричного діагнозу, а також він має позитивні характеристики з місць роботи та проживання. Також зазначає, що жодного разу після такого звільнення він не був госпіталізований та у нього не було виявлено проявів важкої психічної хвороби.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2016 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог в повному обсязі посилаючись на те, що суд першої інстанції, в порушення вимог чинного законодавства, не призначив по справі додаткову судово-психіатричну експертизу, на якій наполягав позивач, при цьому посилається на прецендентність права Європейського суду (справа Руденко проти України).

Судом не враховано, що відомості відповідача містять наявність у позивача значно більшого тяжкого захворювання аніж того, яке підтверджено експертами у висновку судово-психіатричної експертизи.

Також судом не враховано, що дії відповідача перешкоджають його працевлаштуванню та порушують його конституційні права.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач Обласний комунальний заклад «Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг»зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, який підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити, представника відповідача Обласного комунального закладу «Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг» - ОСОБА_4, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 10.04.1991 року по 20.05.1991 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував на стаціонарному лікуванні в Криворізькому спеціалізованому психоневрологічному диспансері. Було встановлено діагноз: «Патохарактерологічний розвиток особистості з емоційно-вольовою нестійкістю, психічні транзиторні розлади, нестійка соціальна адаптація» (медична карта № 48/91).

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 97 від 17.04.1996 року, ОСОБА_2 був підозрюваним за ч. 1 ст. 81 КК України (крадіжка державного майна). В психічному стані відмічено: «Доступний контакту, орієнтований. На запитання відповідав по суті, дещо манірний, демонстративний. Говорив, нібито роблячи послугу. Розумів мету скерування на експертизу. Мислення логічне, послідовне, зухвалий, мова з манірною жестикуляцією. Продуктивних розладів мислення не виявляв. Вважав себе здоровим. Вірно розумів правопорушення та наказовість скоєного. Шкодував з приводу скоєного». В результаті комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 психічним захворюванням не страждав, виявляв психопатію шизоїдного кола. За скоєне осудний, примусових заходів медичного характеру не потребував (а.с. 62-64).

Згідно акту судово-психіатричної експертизи № 340 від 16.12.1996 року, ОСОБА_2 був підозрюваним за ч. 2 ст. 141, ч.3 ст. 140 КК України (грабіж, крадіжка майна). В результаті дослідження комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 виявляв «Психопатію шизоїдного кола, в стані компенсації», за скоєне був визнаний осудним. Не потребував примусових заходів медичного характеру (а.с. 57-60).

Згідно виписки з історії хвороби №45/99, ОСОБА_2 перебував на судово-медичній експертизі та лікуванні 8 від ЛПО з 29.01.1999 року по 06.07.1999 року. В липні 1997 року підекспертний оглядався амбулаторною судово-психіатричною експертною комісією ЛПО, за рішенням якої ОСОБА_2 виявляв ознаки реактивного психозу, який виник в умовах психогенно-травмуючої судово-слідчої ситуації. Експертне питання вирішено не було. Рекомендовано примусове лікування в республіканській психіатричній лікарні з суворим наглядом до виходу з хворобливого стану. 25.03.1999 року ОСОБА_2 був оглянутий комісією, яка встановила діагноз: «Шизофренія параноїдна» та визнаний неосудним.

Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 26 квітня 1999 року до ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, застосовано примусову міру медичного характеру у вигляді госпіталізації його в психіатричну лікарню зі звичайним наглядом (а.с.13).

Згідно виписки з історії хвороби №45/99, ОСОБА_2 на фоні терапії став спокійнішим, більш впорядкованим, продуктивної симптоматики не було. 06.07.1999 року був переведений для подальшого лікування в Гейківську обласну психіатричну лікарню. Діагноз при виписці «Шизофренія, параноїдна форма, безперервний перебіг».

Постановою Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 15 червня 2000 року відмінено примусове лікування відносно ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).

Згідно епікризу з історії хвороби №1130/99, ОСОБА_2 з 07.07.1999 року по 16.06.2000 року перебував на стаціонарному лікуванні в Гейківській психоневрологічній лікарні. Йому рекомендовано спостереження районного психіатра за місцем проживання, вести як СО (примусове лікування за крадіжку). Працездатність відновлена, інвалід III групи до березня 2001 року. Діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, параноїдний синдром, ремісія «С». Б20.0 (а.с. 56).

Згідно довідки - акту № 557 від 25.03.2005 року ОСОБА_2 не визнаний інвалідом, має обмеження у праці по лінії ЛКК ( а.с.15).

14 липня 2002 року ОСОБА_2 здобув спеціальність свердлувальника 4 розряду (а.с. 20).

08 лютого 2004 року отримав посвідчення № 116 слюсаря збиральника металоконструкцій (а.с. 19).

11 березня 2005 року отримав свідоцтво слюсаря по ремонту гірського обладнання (а.с. 21).

У період з 2002 року по 2008 рік позивач працював на підприємствах міста Кривого Рогу на посадах слюсаря та слюсаря по збиранню металевих конструкцій (а.с. 22-24).

10 червня 2005 року позивач зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 (а.с.14), з якою проживає по теперішній час. Дітей подружжя не має.

За місцем проживання позивач характеризується позитивно, зі слів сусідів, шкідливих звичок не має, з сусідами не конфліктує, в побуті спокійний, комунікабельний, доброзичливий, ввічливий, скарг на нього не надходила (а.с. 17).

Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта № 910 від 04.12.2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на даний час хронічним чи затяжним психічним розладом (захворюванням) не страждає. Виявляє ознаки резидуальної (залишкової) шизофренії з не різко вираженими змінами особистості, достатньою соціально-трудовою адаптацією та ремісією понад 15 років. Даний психічний розлад виражається лише специфічними змінами особистості та не відноситься до тяжкого психічного захворювання.

Згідно «Переліку медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 р. № 1465 у редакції Постанови КМУ № 924 від 10.10.1912 року, наявний психічний розлад у ОСОБА_2 є протипоказами для виконання наступних видів робіт:

п. 4. працівники, які для виконання своїх професійних завдань і обов'язків повинні мати дозвіл на право придбання, зберігання, носіння, перевезення і використання зброї, спеціальних засобів індивідуального захисту та активної оборони, боєприпасів, вибухових речовин і матеріалів: п.5. Працівники пожежної охорони, рятувальних, гірничорятувальних, газорятувальних служб, служб запобігання виникненню відкритих газових і нафтових фонтанів; екстреної медичної допомоги та спеціалізованих медичних бригад:

п.6. Працівники, зайняті на підприємствах атомної енергетики та атомної промисловості; п.Н. Водії транспортних засобів, у тому числі: категорії Dl. D. DIE. DE, Т; п.9 Працівники залізничного транспорту та метрополітену;

п.11. Авіаційний персонал, який підлягає медичній сертифікації в лікарсько-льотних сертифікаційних комісіях закладів цивільної авіації.

Відповідно п. 6 «Порядку проведення обов'язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 р. № 1465 зі змінами, враховуючи наявність у ОСОБА_2 ремісії понад 15 років, рішення про допуск до виконання цих окремих видів діяльності може бути прийняте індивідуально лікарсько-консультативною комісією (а.с.80-85).

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено, що медична інформація, яка викладена в його медичній картці, є недостовірною та відповідач розповсюджує цю інформацію.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень частини 4 ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації.

Згідно з п.1 ч.1 ст.3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини.

Відповідно до вимог частин 1, 5 ст.277 Цивільного кодексу України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний.

Статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією. Не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.

Згідно ст.286 Цивільного кодексу України фізична особа має право на таємницю про стан свого здоров'я, факт звернення за медичною допомогою, діагноз, а також про відомості, одержані при її медичному обстеженні. Забороняється вимагати та подавати за місцем роботи або навчання інформацію про діагноз та методи лікування фізичної особи. Фізична особа зобов'язана утримуватися від поширення інформації, зазначеної у частині першій цієї статті, яка стала їй відома у зв'язку з виконанням службових обов'язків або з інших джерел.

Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Поширенням інформації також є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Проте, повідомлення оспорюваної інформації лише особі, якої вона стосується, не може визнаватись її поширенням, якщо особа, яка повідомила таку інформацію, вжила достатніх заходів конфіденційності для того, щоб ця інформація не стала доступною третім особам.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Законом України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000 року №1489-ІІІ визначені правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обов'язки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обов'язки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги,

Відповідно до ст. 1 цього Закону психічні розлади - це розлади психічної діяльності, визнані такими згідно з чинною в Україні Міжнародною статистичною класифікацією хвороб, травм і причин смерті; психіатрична допомога - комплекс спеціальних заходів, спрямованих на обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, профілактику, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд та медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади; комісія лікарів-психіатрів - два чи більше лікарів-психіатрів, які колегіально приймають рішення з питань, пов'язаних з наданням психіатричної допомоги; психіатричний заклад - психоневрологічний, наркологічний чи інший спеціалізований заклад, центр, відділення тощо всіх форм власності, діяльність яких пов'язана з наданням психіатричної допомоги; стаціонарна психіатрична допомога - психіатрична допомога, що включає в себе обстеження стану психічного здоров'я осіб на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами, діагностику психічних розладів, лікування, нагляд, догляд, медико-соціальну реабілітацію осіб, які страждають на психічні розлади, і надається в стаціонарних умовах понад 24 години підряд.

За приписами ст. 9 цього Закону особа може бути визнана тимчасово (на строк до п'яти років) або постійно непридатною внаслідок психічного розладу до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для неї або оточуючих.

З метою встановлення придатності особи до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) з особливими вимогами до стану її психічного здоров'я вона підлягає обов'язковому попередньому (перед початком діяльності) та періодичним (у процесі діяльності) психіатричним оглядам. Порядок проведення попередніх і періодичних психіатричних оглядів затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров'я.

Рішення про визнання особи внаслідок психічного розладу тимчасово або постійно непридатною до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для неї або оточуючих, приймається відповідною лікарською комісією за участю лікаря-психіатра на підставі оцінки стану психічного здоров'я особи відповідно до переліку медичних психіатричних протипоказань і може бути оскаржено до суду.

Перелік медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи або оточуючих, затверджується Кабінетом Міністрів України і підлягає періодичному (не рідше одного разу на п'ять років) перегляду.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.09.2000 року затверджено Порядок проведення обов'язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів і перелік медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих, зміни до якого внесено Постановою Кабінету Міністрів «Про внесення змін до переліку медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих» №924 від 10.10.2012 року, затверджено перелік медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих.

Загальними медичними психіатричними протипоказаннями для зазначених у цьому переліку видів діяльності (в тому числі медичні працівники закладів охорони здоров'я, які здійснюють безпосереднє обслуговування хворих), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить таку діяльність, або оточуючих є хронічні та затяжні психічні розлади (захворювання), що супроводжуються затьмаренням свідомості, порушенням сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам'яті, який позбавляє або істотно обмежує здатність особи адекватно усвідомлювати оточуючу дійсність, свій психічний стан і поведінку.

Згідно Приміток до цього Переліку працівники, які провадять види діяльності, зазначені у графі "Категорія працівників та види діяльності" цього переліку, в тому числі медичні працівники закладів охорони здоров'я, які здійснюють безпосереднє обслуговування хворих, перед влаштуванням на роботу проходять обов'язковий попередній психіатричний огляд.

Відповідно до п. 1, 2, 3, 4, 6, 7 Порядку проведення обов'язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів і перелік медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих, метою проведення обов'язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів є встановлення придатності особи до виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби) з особливими вимогами до стану її психічного здоров'я.

Обов'язковий попередній психіатричний огляд проводиться перед початком діяльності (влаштуванням на роботу), а обов'язковий періодичний - у процесі діяльності. Періодичність проведення цих психіатричних оглядів визначається переліком медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих (далі - перелік).

Обов'язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться лікарем-психіатром у державних та комунальних психіатричних закладах, закладах охорони здоров'я, що мають у своєму складі спеціалізовані психоневрологічні центри, відділення, кабінети (далі - психоневрологічні заклади), за місцем постійного проживання громадянина.

Обов'язкові попередній та періодичний психіатричні огляди проводяться за програмою, яка передбачає обов'язкове та у разі потреби додаткове обстеження. Обсяги обов'язкового обстеження встановлюються МОЗ.

У разі виявлення в особи ознак психічного захворювання (розладу), зазначеного у переліку, яке є протипоказанням для виконання окремих видів діяльності, або якщо вона страждала на тяжкий психічний розлад в минулому (не менш як 5 років тому), а також у разі незгоди особи з результатами психіатричного огляду вона повинна пройти додаткове психіатричне обстеження амбулаторне або в умовах стаціонару. Рішення про наявність психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності після додаткового психіатричного обстеження приймається лікарсько-консультативною комісією.

Після проведення обов'язкових попереднього або періодичного психіатричних оглядів, а у разі потреби додаткового психіатричного обстеження особі видається довідка про проходження обов'язкових попереднього або періодичного психіатричних оглядів (зразок додається), в якій зазначається наявність чи відсутність у неї психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності. Термін дії довідки встановлюється відповідно до періодичності психіатричних оглядів.

Відповідно до п. 12, 13 Інструкції про проведення обов'язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів, затвердженої МОЗ України від 17.01.2002 року №12. після додаткового психіатричного обстеження особи амбулаторно або в умовах стаціонару рішення про наявність або відсутність психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності приймає ЛКК психоневрологічного закладу з відповідним письмовим висновком у медичній документації та подальшим заповненням Протоколу.

Після проведення обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, а при потребі - додаткового амбулаторного чи стаціонарного обстежень та огляду ЛКК, особі видається медична довідка про проходження обов'язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів, засвідчена круглою печаткою психоневрологічного закладу, в якій зазначається наявність чи відсутність у неї психіатричних протипоказань для виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), згідно з Переліком протипоказань.

Виключно компетенцією лікаря-психіатра або комісії лікарів-психіатрів є встановлення діагнозу психічного захворювання, прийняття рішення про необхідність надання психіатричної допомоги в примусовому порядку або надання висновку для розгляду питання, пов'язаного з наданням психіатричної допомоги в примусовому порядку.

При наданні психіатричної допомоги лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів незалежні у своїх рішеннях і керуються лише медичними показаннями, своїми професійними знаннями, медичною етикою та законом.

Лікар-психіатр, комісія лікарів-психіатрів несуть відповідальність за прийняті ними рішення відповідно до закону.

Відповідно до вимог ст. ст. 59, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до Висновку судово-психіатричного експерта № 910 від 04.12.2015 року, проведеного на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 11 березня 2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, на даний час хронічним чи затяжним психічним розладом (захворюванням) не страждає. Виявляє ознаки резидуальної (залишкової) шизофренії з не різко вираженими змінами особистості, достатньою соціально-трудовою адаптацією та ремісією понад 15 років. Даний психічний розлад виражається лише специфічними змінами особистості та не відноситься до тяжкого психічного захворювання.

Згідно «Переліку медичних психіатричних протипоказань щодо виконання окремих видів діяльності (робіт, професій, служби), що можуть становити безпосередню небезпеку для особи, яка провадить цю діяльність, або оточуючих», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 р. № 1465 у редакції Постанови КМУ № 924 від 10.10.12. наявний психічний розлад у ОСОБА_2 є протипоказами для виконання наступних видів робіт:

п. 4. працівники, які для виконання своїх професійних завдань і обов'язків повинні мати дозвіл на право придбання, зберігання, носіння, перевезення і використання зброї, спеціальних засобів індивідуального захисту та активної оборони, боєприпасів, вибухових речовин і матеріалів: п.5. Працівники пожежної охорони, рятувальних, гірничорятувальних, газорятувальних служб, служб запобігання виникненню відкритих газових і нафтових фонтанів; екстреної медичної допомоги та спеціалізованих медичних бригад:

п.6. Працівники, зайняті на підприємствах атомної енергетики та атомної промисловості; п.Н. Водії транспортних засобів, у тому числі: категорії Dl. D. DIE. DE, Т; п.9 Працівники залізничного транспорту та метрополітену;

п.11. Авіаційний персонал, який підлягає медичній сертифікації в лікарсько-льотних сертифікаційних комісіях закладів цивільної авіації.

Відповідно п. 6 «Порядку проведення обов'язкових попередніх та періодичних психіатричних оглядів» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 27 вересня 2000 р. № 1465 зі змінами, враховуючи наявність у ОСОБА_2 ремісії понад 15 років, рішення про допуск до виконання цих окремих видів діяльності може бути прийняте індивідуально лікарсько-консультативною комісією (а.с.80-85).

Отже, матеріалами справи підтверджено наявність медичних протипоказань до виконання ОСОБА_2 певних видів робіт, а тому його доводи щодо незаконності дій відповідача Обласного комунального закладу «Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг» щодо внесення до його медичної картки інформації про наявність таких обмежень є безпідставними.

З метою перевірки доводів ОСОБА_2 щодо його незгоди з висновком судово-психіатричного експерта № 910 від 04.12.2015 року, ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року було призначено по справі стаціонарну комісійну судово-психіатричну експертизу із залученням працівників кафедри психіатрії та психотерапії, на вирішення якої поставлено наступні питання: 1) Чи страждає станом на час проведення експертного дослідження ОСОБА_2 на психічну хворобу, наявність якої стверджується в медичній документації?; 2) Чи має на час проведення експертного дослідження ОСОБА_2 обмеження у праці в зв'язку із психічним станом здоров'я? Проведення експертизи доручено експертам Львівської обласної психіатричної лікарні.

При цьому, позивачу ОСОБА_2 було роз'яснено положення ст. 146 ЦПК України щодо наслідків ухилення від участі в експертизі (а.с. 215).

Ухвала Апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2017 року була повернута без виконання, у зв'язку з відмовою ОСОБА_2 від проходження експертизи (а.с. 220, 224).

В судовому засіданні 10 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_2 підтвердив факт своєї відмови прибути до Львівської обласної психіатричної лікарні, посилаючись на те, що, на його думку, проведення експертизи з використанням всією медичної документації стосовно нього є невірним, оскільки, він бажає щоб експерти вирішували питання щодо його психічного стану та щодо наявності або ж відсутності протипоказань до виконання певних видів робіт станом на теперішній час без урахування його історії хвороби та анамнезу.

Згідно ч. 1 т. 146 ЦПК України у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з'ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, позивач ОСОБА_2, заявивши позовні вимоги щодо визнання недостовірною інформації, викладеній Обласним комунальним закладом «Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг»в медичних документах щодо нього, ухилився від дослідження питання щодо перевірки особами, які мають спеціальні знання в цій галузі, дій відповідача, а тому колегія суддів приходить до висновку про не доведення заявлених позовних вимог.

Разом з тим, зважаючи на суть заявленого спору та у відповідності до вимог ч. 4 ст.10 ЦПК України, колегією суддів було роз'яснено ОСОБА_2 про можливість повторного призначення стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи із залученням працівників кафедри психіатрії та психотерапії, від проведення якої останній відмовився.

Відповідально до ч.ч.3 і 4 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст.ст.57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи вимови у прийнятті.

Отже, якщо позивач, заперечуючи проти висновку судової експертизи, після виконання судом вимог ч. 4 ст.10 ЦПК України не надає ніяких доказів на підтвердження своїх заперечень, суд відповідно до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України ухвалює рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач, у порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України ухилився від доведення обставин, на які посилався.

Оскільки, позивач ОСОБА_7, заперечуючи проти Висновку судово-психіатричного експерта № 910 від 04.12.2015 року, проведеного на підставі ухвали Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 11 березня 2015 року, не надав жодних доказів щодо його спростування та ухилився від проведення стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи із залученням працівників кафедри психіатрії та психотерапії, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про прийняття Висновку судово-психіатричного експерта № 910 від 04.12.2015 року, як належного та допустимого доказ по справі.

При цьому, заявлене у судовому засіданні 10 жовтня 2017 року позивачем ОСОБА_2 клопотання про проведення повторної експертизи колегія суддів не приймає до уваги, оскільки, останній пояснив, що бажає провести судово-психіатричну експертизу без використання наявних у справі медичних документів, а також за умови витребування з Пенсійного Фонду України довідки про стаж роботи його матері ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, а у протилежному випадку не з'явиться для проведення цієї експертизи.

Відповідно до Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Міністерством охорони здоров'я України 08 жовтня 2001 року за №397 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01 березня 2002 року за №219/6504. досліджувальна частина акта експертизи містить: факти, які отримані при дослідженні поданих на експертизу об'єктів, що стосуються психічного стану особи, у різні періоди часу та їх пояснення; дані клінічного дослідження особи, виявлені під час проведення експертизи (психічний, соматичний, неврологічний стани тощо.

Отже, для проведення стаціонарної комісійної судово-психіатричної експертизи із залученням працівників кафедри психіатрії та психотерапії дослідження документів та даних, що стосуються психічного стану особи, у різні періоди часу, а не лише на момент проведення експертизи.

На підстав вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що, враховуючи пояснення позивача щодо його незгоди з проведенням експертизи з використанням даних за різні періоди часу та його ухилення від участі у раніше призначеній судом стаціонарній комісійній судово-психіатричній експертизі, повторне призначення такої експертизи є недоречним, адже, питання по суті вирішено не буде, а розумні строки розгляду справи будуть порушені, що заборонено, як нормами міжнародного права, так і нормами Цивільного процесуального кодексу України.

Встановлені судом обставини у сукупності свідчать про те, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо не доведення позивачем факту внесення Обласним комунальним закладом «Психоневрологічний диспансер м. Кривий Ріг» до його медичної картки недостовірної інформації, адже, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені), у зв'язку з чим правомірно відмовив у задоволенні заявлених позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі на практику Європейського суду з прав людини, а саме на рішення у справі «Руденко проти України» колегією суддів відхиляються з огляду на те, що дане рішення суду стосувалося питання щодо наявності правових підстав для поміщення заявника до медичного закладу на примусове лікування, а також щодо умов утримання на примусовому лікуванні, що не є предметом даного спору.

Разом з тим, у зазначеному рішенні Європейський суд з прав людини наголосив на тому, що можливість пацієнтів отримати інший висновок незалежних експертів-психіатрів - принцип, що також включений до Принципів ООН захисту осіб з психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги, є важливою гарантією від можливого свавілля при прийнятті рішень стосовно продовження застосування примусового лікування (див. рішення у справі «X. проти Фінляндії» (X. v. Finland), заява № 34806/04, п. 169, ЄСПЛ 2012, та вищенаведене рішення у справі «М. проти України» (М. v. Ukraine), п. 66), а тому колегія суддів, зважаючи на предмет позовних вимог ОСОБА_2, погоджується з тим, що у даному випадку позивач теж має гарантоване право на отримання іншого висновку незалежних експертів-психіатрів.

При цьому, колегія суддів наголошує на тому, що судом було двічі вчинено дії щодо отримання іншого висновку незалежних експертів-психіатрів, однак позивач відмовився від участі у стаціонарній комісійній судово-психіатричній експертизі, тобто сам, на власний розсуд, розпорядився своїми процесуальними правами.

Доводи апеляційної скарги позивача зводяться до переоцінки доказів по справі та незгоди з тією їх оцінкою, що надав їм суд першої інстанції. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, на думку колегії суддів, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в досить повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм правову оцінку, ухвалив рішення яке відповідає вимогам закону.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: