Справа № 908/437/15-г
У Х В А Л А

Іменем України

24 жовтня 2017 року м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Вірченко О.М.,

при секретарі Мельніченко А.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа,

встановив:

Головний державний виконавець відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 звернулась до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон без вилучення паспорту ОСОБА_2 Як підставу для обрання такого обмеження державний виконавець посилається на ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» та наявність у ОСОБА_2 невиконаних зобовязань перед ПАТ КБ «Приватбанк» зі сплати заборгованості: за кредитним договором - 73655,63 грн., по процентам за користування кредитом - 16052,65 грн., по пені - 6940,60 грн., по комісії за користування кредитом - 2662,38 грн. та 1827,00 грн. судового збору. В поданні зазначено, що на виконанні Бердянського міськрайонного відділу ДВС ГТУЮ у Запорізькій області знаходиться виконавче провадження з виконання наказу, виданого 31 березня 2015 року, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором. Державним виконавцем були витребувані відповідні відомості про наявність у боржника доходів і майна, відповідно до яких будь-яке рухоме чи нерухоме майно у ОСОБА_3 відсутнє. На неодноразові виклики ОСОБА_2 до державного виконавця не зявлявся, причини неявки не повідомляв. Вжитими виконавцем заходами встановлено, що боржник віїхав за межі України. Просила тимчасово обмежити у праві виїзду за кордон ОСОБА_2 до виконання зобовязань, покладених на нього наказом № 908/437/15-г, виданим 31 березня 2015 року, про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором.

Державний виконавець в судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд подання без її участі.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що подання державного виконавця не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Державним виконавцем до подання додані: наказ про примусове виконання судового рішення № 908/437/15-г, виданий 31 березня 2015 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості: за кредитним договором - 73655,63 грн., по процентам за користування кредитом - 16052,65 грн., по пені - 6940,60 грн., по комісії за користування кредитом - 2662,38 грн. та 1827,00 грн. судового збору; акти державного виконавця про відсутність боржника за адресою, вказаною у виконавчому документі та неможливість перевірити майновий стан боржника; виклики державного виконавця адресовані ОСОБА_2; довідки щодо відсутності інформації про перебування на обліку ОСОБА_2 в Державній фіскальній службі та в Пенсійному фонді України; постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 12 січня 2016 року; інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 14 січня 2016 року, 12 липня 2017 року, 20 липня 2017 року, 10 серпня 2017 року, про відсутність майна у ОСОБА_2

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно із ст. 2 «Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї» кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачені законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок розвязання спорів у цій сфері регулює Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (далі Закон).

Ст. 6 вказаного Закону передбачає тимчасове обмеження в праві виїзду за кордон за наявності неврегульованих цивільно-правових зобовязань.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Наявність свідомого ухилення боржника від виконання обов'язку по сплаті боргу за виконавчим документом та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

З системного аналізу наведених вище норм вбачається, що суд у виняткових випадках може тимчасово обмежити божника у праві виїзду за межі України за наявності невиконаних цивільно-правових зобовязань та ухилення боржника від їх виконання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобовязань, а за ухилення від їх виконання.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Під поняттям «ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які не залежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Суд враховує, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, оскільки повязана з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Із змісту ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України видно, що вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця за відсутності останнього не є виправданим, оскільки саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

Державним виконавцем не надано доказів про отримання боржником постанови про відкриття виконавчого провадження та викликів до відділу ДВС; підтвердження того факту, що боржник проживає за адресою, вказаною у виконавчому документі; доказів обізнаності боржника про розмір заборгованості; наявності умислу ухилення боржника від виконання судового рішення.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що державним виконавцем не доведений факт свідомого ухилення боржника від виконання майнових зобов'язань, а отже подання є необґрунтованим та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

ухвалив:

В задоволенні подання державного виконавця Бердянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без вилучення паспортного документа відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_4