Справа № 639/21/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Іванової І.В.,

за участю секретаря Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про вселення власника в квартиру , суд -

В С Т А Н О В И В:

04.01.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та просив усунути йому як власнику квартири АДРЕСА_1 перешкоди в користуванні цією квартирою шляхом виселення з неї відповідачів та інших осіб, що проживають там з їхнього дозволу чи згоди або без дозволу, а також звільнити квартиру від їхніх речей та майна- із одночасним вселенням до цієї квартири його .

24.05.2017 року ОСОБА_1 надав уточнення до позову та просив вселити його до належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що йому на праві власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно . Однак , незважаючи на те, що з 22 жовтня 2016 року єдиним законним власником вказаної вище квартири є він, відповідачі по справі протиправно чинять йому перешкоди у вселенні до належної йому на праві власності квартири, у звязку з чим таке незаконне порушення прав та інтересів власника нерухомого майна підлягає судовому захисту. Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В позовні заяві позивач посилається на ст. 47 Конституції України, ст. 317 ЦК України, ст. 383 ЦК України та 150 ЖК України та зазначає, що всіх цих своїх прав через дії відповідачів він позбавлений. При цьому, самостійно захистити свої права він не може. Незважаючи на те,що спірна квартира цілком і повністю є його приватною власністю , а відповідачі не мають жодного законного права продовжувати там проживати, він , все одно, не вважає себе вправі самостійно ламати вхідні замки на дверях до своєї власності та самостійно займати своє житло. Адже тоді його дії правоохоронні органи намагатимуться кваліфікувати як самоуправство, порушення недоторканості житла або як умисне пошкодження чужого майна . У свою чергу , він неодноразово приходив за адресою належної йому на праві власності квартири , намагався порозумітися з відповідачами, аби вони дали йому доступ до його квартири і не чинили йому перешкод у реалізації ним свого права на проживання в своїй квартирі . Але відповідачі жодного разу навіть не відкрили вхідних дверей , не пішли на контакт із позивачем та не припинили чинити перешкоди у користуванні ним своїм власним житлом. Такі дії відповідачів порушують його права та інтереси як власника майна, спричиняють йому прямі та опосередковані збитки, призводять до втрати вигоди.

Позивач у судове засідання не зявився , надав письмову заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю, при цьому категорично заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідачів ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 03.03.2016 року ,позов не визнав та пояснив, що підставою для виникнення права власності позивача на вказану вище квартиру став договір задоволення вимог іпотекою держателя, серія та номер :1347, виданий 23.03.2007 року, видавник : ОСОБА_6 , приватний нотаріус ХМНО; договір відступлення права вимоги , серія та номер:801, виданий 07.06.2016 ,видавник ОСОБА_7, приватний нотаріус КМНО. На думку представника відповідачів реєстрація проведена з порушенням закону, а рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень є незаконним та має бути скасоване, у звязку з чим вони звернулися до адміністративного суду з позовом про визнання дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 щодо проведення державної реєстрації права власності на квартиру , яка розташована за адресою : АДРЕСА_3 та скасувати рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.10.2016 року.

Суд, вислухав пояснення представника відповідачів , дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності , який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти , користуватися і розпоряджатися належним йому майном , на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 47 Конституції України , кожен має право на житло . Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону або за рішенням суду.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується , розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За положеннями ст. 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч.4 ст. 334 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено судом, позивачу у справі ОСОБА_1 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі Договору задоволення вимог іпотекодержателя, серія та номер: 1347, виданий 23.03.2007 року, видавник : ОСОБА_6, приватний нотаріус ХМНО; Договір відступлення права вимоги , серія та номер :801, виданий 07.06.2016 року , видавник : ОСОБА_9, приватний нотаріус КМНО, що підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно. /а.с.7-8/.

У судовому засіданні представник відповідачів пояснив,що в спірній квартирі мешкає відповідач ОСОБА_2, що підтверджує доводи позивача про існування перешкод зі сторони відповідачів у користуванні своєю власністю.

Суд не може погодитися з доводами представника відповідачів, який вважає, що позов не підлягає задоволенню з тих підстав ,що ними оскаржуються в адміністративному суді протиправні дії приватного нотаріуса КМНО ОСОБА_8 щодо проведення державної реєстрації права власності на спірну квартиру, оскільки право власності ОСОБА_1 на вказану вище квартиру на день розгляду зазначеної справи ніким не скасовано.

За таких обставин право власності позивача на квартиру АДРЕСА_1 підлягає захисту, у спосіб, передбачений ст. ст. 383, 391 ЦК України- шляхом вселення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню понесені судові витрати в розмірі 551 грн. 20 коп..

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» заява ОСОБА_1 про повернення надмірно сплаченого судового збору , підлягає задоволенню.

На підставі викладеного вище та керуючись ст. ст.3, 4,10,11,60, 209, 212-215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 задовольнити.

Вселити ОСОБА_1 /ідентифікаційний номер / до належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 /ідентифікаційний номер / та ОСОБА_3 ідентифікаційний номер / на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 275 грн. 60 коп. з кожного.

Зобовязати УДКС України у Новобаварському районі м. Харкова повернути позивачеві ОСОБА_1 /ідентифікаційний номер / надмірно сплачений судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. за квитанцією №0.0.679982979.1 від 30.12.2016 року .

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Іванова І.В.