Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця», державного підприємства «Одеська залізниця», третя особа - начальник Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця» ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що з 13 червня 1995 року він працює у Першому Одеському загоні відомчої воєнізованої охорони державного підприємства «Одеська залізниця» (далі - Загін). Наказом від 2 березня 2015 року позивача звільнено з роботи за появу на роботі 12 лютого 2015 року у нетверезому стані, на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Вважав своє звільнення незаконним, оскільки 12 лютого

2015 року у нього був вихідний день. Наказ про його залучення до роботи у вихідний день не видавався. 12 лютого 2015 року він був присутній на конференції в м. Одесі як член профспілкового комітету Загону.

Зазначав, що звільнення відбулось за згодою профспілкового комітету, проте присутнім на його засіданні він не був. Вказував, що оскільки він входить до складу виборного профспілкового органу, тому для його звільнення була необхідна згода вищестоящого профспілкового комітету.

Дійсною причиною свого звільнення вважав упереджене відношення адміністрації до нього.

Ураховуючи наведене, просив поновити його на посаді старшого стрільця стрілецької команди ст. Котовськ Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони; стягнути з Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу по дату ухвалення рішення; стягнути з Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони відшкодування моральної шкоди у розмірі 10 000 грн.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області

від 14 січня 2016 року позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на посаді старшого стрільця стрілецької команди станції Котовськ першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони.

Стягнуто з Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на користь ОСОБА_3 заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 2 березня 2015 року по 14 січня 2016 року у розмірі 40 532,41 грн.

Стягнуто з Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на користь держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.

У порядку ст. 237 КЗпП України покладено матеріальну відповідальність на ОСОБА_4, як службову особу, винну у незаконному звільненні ОСОБА_3

У задоволенні решти вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_3 на роботі на посаді старшого стрільця команди станції Котовськ Першого Одеського загоні відомчої воєнізованої державного підприємства «Одеська залізниця».

Стягнуто з державного підприємства «Одеська залізниця», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Українська залізниця», на користь ОСОБА_3 середній заробіток за прогулу за період з 2 березня 2015 року по 14 січня 2016 року у розмірі 40532,41 грн. У задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з державного підприємства «Одеська залізниця» в дохід держави судовий збір у розмірі 648, 92 грн.

У касаційній скарзі публічне акціонерне товариство «Українська залізниця» просить скасувати рішення апеляційного суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції про порушення відповідачем при розірванні трудового договору з працівником за ініціативою власника або уповноваженого ним органу за п. 7 ст. 40 КЗпП України та необхідність поновлення позивача на роботі, стягнення на його користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вважав, що покладення в порядку ст. 237 КЗпП України на

ОСОБА_4 обов'язку відшкодувати Першому Одеському загону відомчої воєнізованої охорони шкоду, заподіяну незаконним звільненням

ОСОБА_3, є передчасним, оскільки підприємство з відповідним позовом до суду не зверталося.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна виходячи з наступного.

За змістом п. 4 ч. 1 ст. 36, ст. 40 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до п.7 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку появи на роботі працівника в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння.

Пунктом 8 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої Наказом Міністерства Фінансів України від 13 березня 1998 року № 59, зареєстровано в Міністерстві Юстиції України 31 березня 1998 року за № 218/2658, визначено, що на працівника, який перебуває у відрядженні, поширюється режим робочого часу того підприємства, до якого він відряджений.

Відповідно до п.13 вказаної Інструкції за відрядженим працівником зберігається місце роботи (посада) протягом усього часу відрядження, в тому числі й часу перебування в дорозі. Працівнику, який направлений у службове відрядження, оплата праці за виконану роботу здійснюється за всі робочі дні тижня за графіком, установленим за місцем постійної роботи, та відповідно до умов, визначених трудовим або колективним договором, і розмір такої оплати праці не може бути нижчим середнього заробітку.

Відповідно до ст. 121 КЗпП працівникам, які направляються у відрядження, виплачуються: добові за час перебування у відрядженні, вартість проїзду до місця призначення і назад та витрати по найму жилого приміщення в порядку і розмірах, встановлюваних законодавством.

Зі змісту наведених норм вбачається, що дні перебування працівника у відрядженні прирівнюються до звичайного дня роботи за графіком. У результаті робочі дні, на які припадало відрядження, обліковуються як звичайні робочі дні, а вихідні дні - як неробочі.

Установлено, що відповідно до наказу від 13 червня 1995 року ОСОБА_3 прийнятий на роботу до Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на посаду стрільця стрілецької команди станції Котовськ Одеської залізниці, а 1 жовтня 2014 року був переведений на посаду старшого стрільця Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони на посаду стрільця стрілецької команди станції Котовськ.

Згідно довідки первинної профспілкової організації Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони Одеської залізниці ОСОБА_3 є профгрупоргом Котовської стрілецької команди, входить до складу виборного профспілкового органу - профспілкового комітету Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони Одеської залізниці.

Наказом від 11 лютого 2015 року ОСОБА_3 був відряджений

12 лютого 2015 року на конференцію трудового колективу Першого Одеського загону відомчої воєнізованої охорони по виконанню колективного договору за 2014 року.

Згідно протоколу засідання профкому профспілкової організації відомчої воєнізованої охорони від 16 лютого 2015 року останній дав згоду на звільнення ОСОБА_3 з роботи за п. 7 ст. 40 КЗпП України, за появу на роботі 12 лютого 2015 року в стані алкогольного сп'яніння.

Наказом від 2 березня 2015 року ОСОБА_3 з 2 березня 2015 року звільнений з роботи з посади старшого стрільця стрілецької команди на станції Котовськ, на підставі п. 7 ст. 40 КЗпП України.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на незаконність свого звільнення, оскільки 12 лютого 2015 року у нього був вихідний день, він був на конференції в м. Одесі як член профспілкового комітету Загону, відповідний наказ про його залучення до роботи у вихідний день не видавався.

Проте його доводи спростовуються наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

З обставин справи вбачається, що ОСОБА_3, працюючи в Першому Одеському загоні відомчої воєнізованої охорони на посади стрільця стрілецької команди ст. Котовськ 12 лютого 2015 року знаходився у відрядженні та йому була нарахована і виплачена середня заробітна плата за час відрядження у розмірі 234,42 грн, а також виплачені відрядні у сумі 60 грн.

Наявними у матеріалах справи письмовими доказами, а саме листом Управління Міністерства внутрішніх справ України на Одеській залізниці, актами, пояснювальними записками та рапортами працівників Одеської залізниці (а. с. 38-47) підтверджено, що ОСОБА_3 12 лютого 2015 року перебував у стані алкогольного сп'яніння.

З протоколу медогляду від 12 лютого 2015 року вбачається, що

12 лютого 2015 року о 15 год. 50 хв. ОСОБА_3 був направлений на медичний огляд для встановлення стану сп'яніння (а. с. 50).

Постановою Котовського міськрайонного суду Одеської області

від 25 березня 2015 року відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні адміністративного позову до заступника начальника лінійного відділу на станції Одеса-Головна про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

При вирішенні даного адміністративного позову судом було встановлено, що постановою від 19 лютого 2015 року, винесеною заступником начальника лінійного відділу на станції Одеса-Головна, ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за те, що останній 12 лютого 2015 року, о 15 год. 00 хв., знаходився на території станції Одеса - Застава в стані алкогольного сп`яніння.

Доказів скасування постанови Котовського міськрайонного суду Одеської області від 25 березня 2015 року не надано.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на вказане уваги не звернув та не врахував, що 12 лютого 2015 року ОСОБА_3 був у відрядженні на підставі наказу від 11 лютого 2015 року, на нього поширювався режим робочого часу того підприємства, до якого він був відряджений, йому була проведена оплата праці, як за робочий час, за ним зберігалося місце роботи та посада, яку він займав, належним чином оформлене відрядження позивача, час перебування у відрядженні фактично і є робочим днем

Ураховуючи наведене, рішення апеляційного суду не може вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

М.К. Гримич О.В. Кафідова І.М. Фаловська