АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1740/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_7, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2017 року за первісним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту шлюбних відносин, визнання майна спільним майном чоловіка та жінки, визнання права власності та за зустрічним позовом ОСОБА_9, ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення з квартири, -

в с т а н о в и л а :

В січні 2017 року ОСОБА_7 звернулась до ОСОБА_8, ОСОБА_9 з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона з 1998 року проживала однією сім'єю без укладення шлюбу з ОСОБА_10, який помер 09.07.2016 року.

15.05.2002 року на їх спільні кошти була придбана квартира АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, де вказаний покупцем ОСОБА_10

В придбаній квартирі ОСОБА_7 проживала постійно разом з ОСОБА_10 до його смерті, вели спільне господарство. Спорів з приводу майна не виникало. За час спільного проживання проводились поточні ремонти. Договір про виконання робіт від 24.02.2015 року виписаний на імя ОСОБА_7

Зараз позивачка продовжує проживати у цій квартирі, сплачує комунальні послуги.

Від попереднього шлюбу ОСОБА_10 мав двох дітей: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які претендують на спадкування після смерті їх батька.

Вирішити спір з дітьми ОСОБА_10 в позасудовому порядку позивачці не вдалось.

Виходячи з цього, ОСОБА_7 вважала, що 1/2 частина квартири АДРЕСА_2 належить їй як співвласнику в спільній сумісній власності. Тому, в порядку ст.74 СК України просила встановити факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 однією сім'єю як чоловіка та жінки без шлюбу в період з 1998 року по 09.07.2016 року. Визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_10 Визнати право власності на 1/ 2 частину спірної квартири за ОСОБА_7

У березні 2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 звернулись з зустрічним позовом до ОСОБА_7, посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16.01.2017 року кожен з них успадкував після смерті ОСОБА_10 по 1/ 2 частини спадкового майна, а саме спірної квартири, яка належала на праві приватної власності спадкодавцю.

ОСОБА_7 самоправно проживає в спірній квартирі без будь-яких законних підстав, безпідставно користується житлом, що їй не належить.

Тому, позивачі за зустрічним позовом просили усунути перешкоди в користуванні належної позивачам на праві спільної часткової власності квартири №44 по вул. Чехова в будинку 104 в м. Черкаси, шляхом примусового виселення ОСОБА_7 без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22 червня 2017 року первісний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про встановлення факту шлюбних відносин, визнання майна спільним майном чоловіка та жінки, визнання права власності задоволено частково.

Встановлено факт проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 однією сімєю як чоловіка і жінки в період часу з 01.01.2004 по 09.07.2016.

В іншій частині відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_9, ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення з квартири задоволено.

Ухвалено усунути перешкоди у користуванні належної ОСОБА_9, ОСОБА_8 на праві спільної часткової власності квартири 44 по вул. Чехова у будинку 106 у м. Черкаси шляхом виселення ОСОБА_7 без надання іншого жилого приміщення.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати як незаконне та необґрунтоване, таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. У справі просить ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити повністю, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.

Так, судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу від 15.05.2002 року ОСОБА_11 продала, а ОСОБА_10 придбав квартиру № 44 по вулиці Чехова у м. Черкаси (а.с. 16). Договір зареєстровано та нотаріально посвідчено.

Свідоцтвом про смерть серії І-СР № 284134 від 13.07.2016 року підтверджується, що ОСОБА_10 помер 09.07.2016 року (а.с. 11).

Судом першої інстанції допитано свідків та досліджено фотографії, надані ОСОБА_7 на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_10 з 1998 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду в частині встановлення факту проживання ОСОБА_7 та ОСОБА_10 однією сімєю як чоловіка і жінки в період з 01.01.2004 по 09.07.2016.

Районний суд обґрунтовано застосував ст. ст. 3, 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року. З тих же підстав суд справедливо відмовив у визнанні спірної квартири спільним майном подружжя, оскільки вона придбана 15.05.2002 року а відповідно до ст.17 Закону «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

Суд обґрунтовано виходив з того, що позивачкою не надано достатніх доказів, підтверджуючих її участь у придбанні спірної квартири шляхом спільної праці разом з ОСОБА_10 Допитані у судовому засіданні свідки не підтвердили факту придбання квартири за спільні кошти.

Таким чином, рішення суду про відмову в задоволенні позову ОСОБА_7 в частині визнання спірного майна спільною сумісною власністю та виділення частки у спільному сумісному майні є законним і обґрунтованим.

Задовольняючи зустрічний позов про усунення перешкод у здійсненні права власності та виселення з квартири, суд виходив з принципу непорушності права приватної власності, передбаченої ст. 321 ЦК України.

Згідно копій свідоцтв про народження батьком ОСОБА_9 та ОСОБА_12 зазначений ОСОБА_10

Після смерті ОСОБА_10 09.07.2016 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 звернулись до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_13 з заявами про прийняття спадщини (про що свідчить копія спадкової справи 25/16 від 13.07.2016).

Відповідно до копій свідоцтв про право на спадщину від 16.01.2017 року ОСОБА_9 та ОСОБА_8 успадкували по 1/ 2 частки кожний спадкового майна. Спадщина, на яку в указаних частках видано свідоцтво, складається з права власності на квартиру АДРЕСА_3.

Сторони не заперечували, що ОСОБА_7 не бажає виселятися із спірної квартири, яка належить позивачам за зустрічним позовом і створює перешкоди в її користуванні.

За таких обставин у суду першої інстанції були всі законні підстави для задоволення зустрічного позову.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не застосував для встановлення факту проживання однією сімєю ОСОБА_14 та ОСОБА_10 як чоловіка та жінки в період з 1998 року до 01.01.2004 року норму передбачену п. 5 ч. 1 ст. 273 ЦПК України (в редакції від 18.07.1963 року).

Ці твердження є необґрунтованими і підлягають відхиленню.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 273 ЦПК України (в редакції від 18.07.1963 року) суд розглядає справи про встановлення перебування у фактичних шлюбних відносинах у встановлених законом випадках, якщо шлюб в органах запису актів громадянського стану не може бути зареєстрований внаслідок смерті одного з подружжя.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику про встановлення фактів, що мають юридичне значення» встановлення судом факту перебування у фактичних шлюбних відносинах на підставі пункту 5 ст. 273 ЦПК України 1963 року може мати місце, якщо такі відносини виникли до 8 липня 1944 року і тривали до смерті (пропажі без вісти на фронті) одного із подружжя, внаслідок чого шлюб не може бути зареєстровано в органах реєстрації актів громадського стану. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягають.

Таким чином, на підставі приведених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку, що доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які можуть бути підставами для скасування або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6, який діє в інтересах ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :