УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Коротуна В.М., Мазур Л.М.,

Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Борівської селищної ради Фастівського району Київської області, ОСОБА_4 про скасування рішень та визнання недійсними правовстановлюючих документів на земельні ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що йому та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить житловий будинок з відповідними господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Йому належить 16/25 частини, а ОСОБА_4 - 9/25 частини зазначеного будинковолодіння. Земельна ділянка між ними не була поділена і використовувалася спільно. Зі змісту листа Управління Держземгеокадастру у Фастівському районі Київської області від 29 червня 2016 року йому стало відомо, проте що ОСОБА_4 було приватизовано земельну ділянку загальною площею 0,0668 га для введення особистого селянського господарства під будинком та господарськими будівлями, спорудами по АДРЕСА_1. Позивач звернувся до Борівської селищної ради із заявою про приватизацію земельної ділянки, проте, рішення по суті цієї заяви не прийнято, а при проведенні обміру земельної ділянки стало відомо, що ОСОБА_4 приватизовано дві земельні ділянки площею 0,0668 га, та 0,0157 га, загальною площею 0,0825 га, тобто більшу частину території, яку займає спільне домоволодіння, що не відповідає часткам у спільному майні. Крім того, на приватизованих відповідачкою земельних ділянках знаходяться господарські будівлі та споруди, в тому числі, що належать йому як співвласнику, що створює для нього перешкоди у володінні та використанні права власності. Крім того, позивач також зазначав, що право на отримання земельної ділянки у власність земельним законодавством встановлена лише один раз по кожному виду цільового використання, тому ОСОБА_4 не мала права отримувати у власність дві земельні ділянки з одним видом цільового призначення, тому вважає, що отримання відповідачкою ОСОБА_4 у власність земельних ділянок, площа яких значно перевищує 9/25 частини від їх загальної площі під домоволодінням порушує його право як співвласника, оскільки він не може приватизувати земельну ділянку, яка б відповідала належній йому частці у спільній власності. Посилаючись на зазначені обставини та уточнивши позовні вимоги, позивач просив скасувати рішення Борівської селищної ради від 13 жовтня 2009 року № 8-XXVIII-V та від 15 червня 2012 року № 7.15, визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки, які видані ОСОБА_4

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову. Скасовано рішення Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 13 жовтня 2009 року № 8-XXVIII-V щодо передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки площею 874 кв. м по АДРЕСА_1 з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку та надання згоди на виготовлення технічної документації. Скасовано рішення Борівської селищної ради Фастівського району Київської області від 15 червня 2012 року № 7.15 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 та передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки загальною площею 0,0825 га з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою. Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0668 га, виданий 29 грудня 2012 року ОСОБА_4 Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,0157 га, виданий 29 грудня 2012 року ОСОБА_4 Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить зазначене рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-МІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що позивач у суді не довів обставин, на які посилався на обґрунтування своїх вимог, оскільки видання двох державних актів на право приватної власності на дві земельні ділянки не можна вважати повторним наданням у приватну власність відповідачу земельної ділянки цього ж цільового призначення вдруге.

Крім того суд першої інстанції, вирішуючи вказаний спір, прийшов до висновку про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду за захистом порушеного права, що також визнав підставою для відмови у задоволення позовних вимог.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, виходив із того, що отримання ОСОБА_4 у власність земельних ділянок, площа яких значно перевищує належну їй 9/25 частини у спільній частковій власності на житловий будинок та господарські споруди, порушує права позивача як співвласника нерухомого майна на приватизацію земельної ділянки, яка б відповідала належній йому частці у спільній власності. Крім того, на переданій відповідачці земельній ділянці знаходиться частина належних позивачу господарських будівель, що позбавляє його право вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

При цьому апеляційний суд виходив із дотриманням позивачем строку звернення до суду з указаним позовом, оскільки про існування порушеного права позивач дізнався лише у 2016 році.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є співвласниками домоволодіння, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 Фастівського району Київської області, відповідно до договору дарування житлового будинку від 25 грудня 2000 року, згідно до якого ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_4 та ОСОБА_3 прийняли у дар - 9/25 та 16/25 частини відповідно вказаного житлового будинку із зазначенням конкретних приміщень в будинку та господарських будівель та споруд.

Рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 8-XXVIII-V від 13 жовтня 2009 року «Про розгляд земельних питань» ОСОБА_4 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 874 кв. м для будівництва та обслуговування житлового будинку, що розташована по АДРЕСА_1 Фастівського району Київської області.

Рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 7 від 4 листопада 2011 року ОСОБА_4 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 384 кв. м, що розташована по АДРЕСА_1 Фастівського району Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку та замовлення в землевпорядній організації проект землеустрою зазначеної земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку.

Рішенням Борівської селищної ради Фастівського району Київської області № 7.15 від 15 червня 2012 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 Фастівського району Київської області в межах Борівської селищної ради та передано у власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0825 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за вказаною адресою (а. с. 10).

Згідно державних актів на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_1 від 29 грудня 2012 року ОСОБА_4 на підставі рішення Борівської селищної ради № 7.15-16-6 від 15 червня 2012 року належать земельна ділянка площею 0,0157 га та площею 0,0668, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по АДРЕСА_1 Фастівського району Київської області (а. с. 61, 62).

Так, ОСОБА_3, звертаючись до суду з указаним позовом, указував на те, що відповідач незаконно приватизувала земельну ділянку площею 0,0825 га, яка знаходиться під будинковолодінням по АДРЕСА_1 Фастівського району Київської області, та отримала державні акти на неї, оскільки приватизована нею площа земельної ділянки значно перевищує належну їй 9/25 частини у спільній частковій власності на вказане будинковолодіння, що є порушенням вимог ст. 120 ЗК України, та призвело до порушення його прав як співвласника спірного нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість.

При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України необхідно виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 11 лютого 2015 року (справа № 6-2цс15).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 є власником 9/25 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 Фастівського району Київської області, а ОСОБА_3 - 16/25 частини.

Загальна площа земельної ділянки під вказаним будинковолодінням становила 1150 кв. м, із яких: 766 кв. м перебували у користуванні попереднього власника ОСОБА_5, а 384 кв. м були закріплені за вказаним будинковолодінням рішенням Борівської селищної ради від 25 квітня 2002 року.

Частиною 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відтак право користування земельною ділянкою визначається відповідно до часток кожного з власників нерухомого майна, яке знаходиться на цій земельній ділянці, якщо інше не було встановлено домовленістю між ними. Однак у будь якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи (ч. 5 ст. 319 ЦК України).

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення про задоволення позову, дійшов висновку про те, що передача відповідачу земельної ділянки відбулась з порушенням вимог ст. 120 ЗК України, оскільки передана відповідачу земельна ділянка значно перевищує її частку - 9/25 у спільній частковій власності на будинковолодіння. Крім того, на переданій відповідачу земельній ділянці знаходиться частина належних позивачу господарських будівель, що позбавляє його право вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

Проте, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не звернув уваги на те, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 Фастівського району Київської області, яке на праві спільної часткової власності належить сторонам, не було поділено в натурі; межі земельної ділянки, яка знаходилась у користуванні попереднього власника будинку, не були визначені в натурі.

Вважаючи, що до приватизованої відповідачем земельної ділянки увійшла належна позивачу земельна ділянка, на яку останній має право за законом як співвласник будинковолодіння, та належні позивачу господарські будівлі, апеляційний суд не зазначив, якими доказами таке підтверджується; не встановив, який розмір земельної ділянки має право на приватизацію кожен із співвласників відповідно до їхніх часток у праві спільної частковій власності. Висновок апеляційного суду про порушення саме прав позивача у зв»язку із наданням земельної ділянки відповідачу за таких обставин є передчасним, оскільки судом не встановлено, за рахунок якої земельної ділянки надана відповідачу ділянка, чи залишається при такої передачі у власність земельна ділянка, яка може бути надана позивачу як співвласнику будинку.

Крім того, апеляційний суд не з'ясував, чи звертався позивач до відповідних органів місцевої влади із заявою про надання йому у власність земельної ділянки відповідної площі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності на вказане будинковолодіння, якщо так, то який результат розгляду такої заяви.

Від встановлення зазначених обставин залежить правильність вирішення зазначеного спору, зокрема, чи має місце порушення прав позивача як співвласника нерухомого майна на приватизацію земельної ділянки, яка б відповідала належній йому частці у спільній власності.

Відтак, висновок апеляційного суду про те, що Борівська селищна рада Фастівського району Київської області незаконно передала у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,0825 га є передчасними.

Ураховуючи, що апеляційним судом не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судове рішення апеляційного суду відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 17 січня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є.Червинська
Судді:В.М.Коротун
Л.М.Мазур
Т.О.Писана
О.В.Попович