Справа № 635/1750/17
Провадження по справі № 2/635/1673/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Шинкарчука Я.А.,

при секретарі судового засідання Желізовій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в смт Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення використання торговельної марки «АНТИКОР» в доменних іменах antikor.kh.ua, antikor1.com, antikor.press, antikor.zp.ua, -

встановив:

Позивач звернувся до Харківського районного суду Харківської області з позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд:

- зобовязати ОСОБА_2 припинити порушення прав інтелектуальної власності на торговельну марку АНТИКОР, знак для товарів і послуг АНТИКОР за свідоцтвом України №220255 від 12 грудня 2016 року;

- заборонити ОСОБА_2 використовувати торговельну марку АНТИКОР, знака для товарів і послуг АНТИКОР за свідоцтвом України №220255 від 12 грудня 2016 року, включаючи заборону їх використання у мережі Інтернет та в доменних іменах antikor.kh.ua, antikor1.com, antikor.press, antikor.zp.ua;

- дозволити зняття з делегування доменних імен antikor.kh.ua, antikor1.com, antikor.press, antikor.zp.ua через надання можливості реєстраторам здійснити зняття з делегування вказаних доменних імен без права поновлення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що йому належить торговельна марка АНТИКОР та свідоцтво України № 220255 на знак для товарів і послуг. Права Позивача на вказане свідоцтво згідно п. 1 ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг" діють від дати подання заявки, тобто, ще з 30 травня 2016 року. Також Позивачу належить домен antikor.com.ua, де використовується торговельна марка АНТИКОР. Отже, використання даної торговельної марки Відповідачем у назві домену antikor.kh.ua та на даному сайті в мережі Інтернет здійснено з порушенням вимог ст. 489, ст. 490, ст. 495 ЦК України, та ст. 16 Закону України "Про охорону прав на знаки для товарів і послуг", оскільки права на позначення АНТИКОР належать виключно Позивачу, як і на сайтах antikor1.com, antikor.press, antikor.zp.ua, якими, як вважає Позивач, з високою долею ймовірності Відповідач також володіє або може адмініструвати через повне або часткове дублювання контенту з сайту antikor.com.ua (текстової, графічної та іншої інформації, включно з елементами дизайну). Позивач наголошує, що ним не надавалось будь-якого дозволу (згоди) Відповідачу на використання торговельної марки Антикор (за Свідоцтвом України № 220255 від 12 грудня 2016 р.) у доменних іменах antikor.kh.ua, antikor1.com, antikor.press, antikor.zp.ua. Відповідно, таке використання було ним здійснено з грубим порушенням приписів ст. 426 ЦК України. Отже, використання знаку в доменному імені є чітко визначено формою використання знаку для товарів і послуг, тому Відповідач, отримавши у власність доменні імена antikor.kh.ua, antikor1.com, antikor.press, antikor.zp.ua, використал торговельну марку Позивача без його згоди на порушення виключного права Позивача на ці позначення. Також проблеми з використанням однакових доменних імен призвели до зменшення потоку відвідувачів сайту Позивача, а як наслідок, Позивач зазнав збитків у вигляді недотриманого прибутку.

У судовому засіданні позивач не зявився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява під представника позивача, в якій останній просить слухати дану справу за його відсутності та позовні вимоги, в тому числі уточнені, підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До суду надійшла заява під представника відповідача, в якій останній просить слухати справу за його відсутності, позов визнає в повному обсязі та не заперечує проти його задоволення.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши приведені обґрунтування, приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, свідоцтво на знак для товарів і послуг №220255, видане відповідно до Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів та послуг», зареєстровано в Державному реєстрі свідоцтв України на знаки для товарів і послуг 12 грудня 2016 року.

В тексті позовної заяви позивачем зазначено, що йому належить домен antikor.com.ua, де використовується торговельна марка АНТИКОР. Відповідач у даній справі здійснив використання даної торговельної марки (АНТИКОР) у назві домену antikor.kh.ua та на даному сайті в мережі Інтернет, а також і на сайтах antikor1.com, antikor.press, antikor.zp.ua, якими, як вважає Позивач, з високою долею ймовірності Відповідач також володіє або може адмініструвати через повне або часткове дублювання контенту з сайту antikor.com.ua (текстової, графічної та іншої інформації, включно з елементами дизайну). Позивач вказує, що ним не надавалось будь-якого дозволу (згоди) Відповідачу на використання торговельної марки Антикор (за Свідоцтвом України № 220255 від 12 грудня 2016 р.) у доменних іменах antikor.kh.ua, antikor1.com, antikor.press, antikor.zp.ua. Отже, Відповідач, отримавши у власність доменні імена antikor.kh.ua, antikor1.com, antikor.press, antikor.zp.ua, використав торговельну марку Позивача без його згоди на порушення виключного права Позивача на ці позначення.

На підтвердження приведеного в позовній заяві позивачем надано до суду роздруківки веб-сторінок. Будь-яких інших доказів у справі позивачем до суду не було надано.

Проаналізувавши спірні правовідносини та надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України).

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 418 ЦК України право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об'єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 495 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності на торговельну марку є: право на використання торговельної марки; виключне право дозволяти використання торговельної марки; виключне право перешкоджати неправомірному використанню торговельної марки, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Відповідно до статті 492 ЦК України торговельною маркою може бути будь-яке позначення або будь-яка комбінація позначень, які придатні для вирізнення товарів, що виробляються однією особою, від товарів, що виробляються іншими особами.

Статтею 494 ЦК України визначено, що набуття права інтелектуальної власності на торговельну марку засвідчується свідоцтвом. Обсяг правової охорони торговельної марки визначається наведеними у свідоцтві її зображенням та переліком товарів і послуг, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» знак для товарів і послуг (знак) - це позначення, за яким товари і послуги одних осіб відрізняються від товарів і послуг інших осіб; доменне ім'я - ім'я, що використовується для адресації комп'ютерів і ресурсів в Інтернеті.

Згідно з п. 4 ст. 16 Закону України «Про охорону прав на знак для товарів і послуг» використанням знака визнається, зокрема, застосування його мережі Інтернет.

За правилами п. 1 ст. 20 Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» порушенням прав власника свідоцтва вважається також використання без його згоди в доменних іменах знаків та позначень, вказаних у п. 5 ст. 16 цього Закону, яким визначено, що свідоцтво надає його власнику виключне право забороняти іншим особам використовувати без його згоди, якщо інше не передбачено цим Законом, зокрема, позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно наведених у свідоцтві товарів і послуг, якщо внаслідок такого використання ці позначення і знак можна сплутати; позначення, схоже із зареєстрованим знаком, стосовно товарів і послуг, споріднених з наведеними у свідоцтві, якщо внаслідок такого використання можна ввести в оману щодо особи, яка виробляє товари чи надає послуги, або ці позначення і знак можна сплутати.

Відповідно до п. 46 Постанови Пленуму Вищого господарського суду України № 12 від 17.10.2012 «Про деякі питання практики вирішення спорів, пов'язаних із захистом прав інтелектуальної власності» веб-сторінки з огляду на положення ч. 1 ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» є електронними документами, які не можуть бути доставлені в суд, однак вони можуть містити відомості про обставини, які мають значення для справи (наприклад, якщо вони виступають об'єктами авторського права чи суміжних прав). Відтак з урахуванням ч. 1 ст. 32, ч. 1 ст. 36 та припису ч. 1 ст. 39 ГПК України суд з урахуванням конкретних обставин справи не позбавлений права провести огляд та дослідження цих доказів в місці їх знаходження з фіксацією відповідних процесуальних дій у протоколі, який повинен відповідати вимогам ст. 81-1 ГПК України. Як засіб доказування може бути використаний відео-, аудіозапис процесу дослідження будь-якою заінтересованою особою сайта, стосовно якого є відомості використання його з порушенням авторських чи суміжних прав; такий запис, здійснений на електронному чи іншому носії (жорсткому диску комп'ютера, дискеті, диску для лазерних систем зчитування, іншому носії інформації), подається до суду із зазначенням того, коли, ким і за яких умов цей запис здійснено і може бути речовим доказом у справі. Письмовими доказами можуть бути також довідки, отримані від провайдерів і мережевих пошукових служб. Роздруківки Інтернет-сторінок (web-сторінок) самі по собі не можуть бути доказом у справі. Але якщо відповідні документи видані або засвідчені закладом або спеціально уповноваженою особою в межах їх компетенції за встановленою формою і скріплені офіційною печаткою на території однієї з держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав, то згідно зі ст. 6 Угоди про порядок вирішення спорів, пов'язаних із здійсненням господарської діяльності від 20.03.1992 р. вони мають на території України доказову силу офіційних документів».

З огляду на приведене вище, позивачем на підтвердження доводів позовної заяви, не було надало належних та допустимих доказів.

Разом з тим, позивач не скористалися своїм процесуальним правом щодо надання доказів, зокрема висновку експерта або спеціаліста, або будь-якого іншого документа, складеного відповідними установами та організаціями. Між тим, спір в даній справі виник з приводу інтелектуальної власності, зокрема використання торговельної марки в доменних іменах схожих з торгівельною маркою АНТИКОР, а відтак для встановлення тотожності чи схожості з зареєстрованою позивачем торгівельною маркою, необхідні спеціальні знання у сфері інтелектуальної власності.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 16, 60, 61, 59, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовних ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення використання торговельної марки «АНТИКОР» в доменних іменах antikor.kh.ua, antikor1.com, antikor.press, antikor.zp.ua - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - Я.А. Шинкарчук