Справа № 415/5234/17
Провадження № 2-о/415/601/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.10.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

присяжних: Бугайова О.І., Васильєвої В.М.,

за участю секретаря судового засідання Данько Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лисичанську цивільну справу за заявою ОСОБА_3 про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, -

ВСТАНОВИВ:

До Лисичанського міського суду Луганської області звернувся заявник, ОСОБА_3, із заявою про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради.

В обґрунтування поданої заяви заявник зазначила, що 16.06.2017 року її син ОСОБА_4 раптово зник, будь-який зв'язок з ним втрачено. Він ні разу не зателефонував, не написав листа, не повідомив іншим способом про місце свого перебування. Заявник намагалась встановити місце перебування сина. З цією метою вона звернулась із заявою про розшук сина до Лисичанського ВП ГУНП України в Луганській області, але розшуки виявились безрезультатними. При зверненні до УПСЗН Лисичанської міської ради з питань оформлення субсидії, від неї затребували заяву (згоду) сина, яку вона, відповідно, надати не може. На підставі викладеного, просила суд визнати ОСОБА_4 безвісти відсутнім.

Заінтересована особа надала до суду письмові пояснення, в яких зазначила, що згідно з п. 7 Положення про порядок призначення та надання населенню субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг, придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.10.1995 р. № 848, на підставі документів, підтверджуючих відсутність осіб, зареєстрованих за даною адресою, спеціально створеною комісією вирішується питання щодо призначення субсидії виходячи з кількості фактично проживаючих осіб. Довідка відділу поліції про перебування у розшуку є доказом відсутності особи. У разі звернення ОСОБА_3 до управління праці та соціального захисту населення з заявою про розгляд питання призначення субсидії виходячи з кількості фактично проживаючих осіб, комісією буде розглянуте питання призначення їй субсидії з урахуванням доходів фактично проживаючих (без урахування доходів особи, що знаходиться в розшуку).

Заявник в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, надала заяву, в якій просила справу розглянути без її участі, заяву підтримала. В судовому засіданні 21.09.2017 року заявником було зазначено, що син 10.06.2017 року вийшов з дому в м. Лисичанськ та поїхав до м. Привілля до дружини. Проте до м. Привілля він так і не доїхав. В зв'язку з чим, вони звернулися 16.10.2017 року до поліції, яка його не знайшла та оголосила у розшук.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за її відсутності.

У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

Згідно з копією свідоцтва про народження НОМЕР_1 від 25.05.1995 року виданим Лисичанським відділом реєстрації актів громадянського стану, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 року, про що складено актовий запис 409, батьком вказано - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_3.

Згідно з копією листа від 29.05.2017 року, наданого Лисичанським ВП ГУНП в Луганській області, ОСОБА_4, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, перебуває у розшуку за Лисичанським ВП, як безвісно зникла особа з 16.06.2016 року.

Як вбачається з довідки, наданої головою домового комітету, ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, місце його знаходження не відоме, з 2016 року він перебуває у розшуку.

З довідки від 14.08.2017 року, наданої КП ЛЖЕК №1 вбачається, що з червня 2016 року по теперішній час ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає, місце його фактичного проживання родичам не відоме.

Згідно з копією довідки № 8984 від 17.08.2017 року, виданої Відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради, до складу сім'ї/зареєстрованих за адресою: АДРЕСА_1 входять: ОСОБА_3 - спів-донька, ОСОБА_4 - спів-син, ОСОБА_6 - власник, ОСОБА_7 - спів-дружина.

Згідно копії свідоцтва про право власності на житло НОМЕР_2 квартира за адресою: АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної, сумісної власності - ОСОБА_6 та членам його сім'ї: ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частках.

На запит суду від Національної поліції України Головного управління поліції в Луганській області Лисичанський відділ поліції надіслано лист від 29.09.2017 року в якому зазначено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває як особа безвісно відсутня з 16.06.2016 року.

З індивідуальних відомостей про застраховану особу форми ОК-5 Пенсійного фонду України станом на 17.10.2017 року вбачається, що страхові внески були сплачені Товариством з обмеженою відповідальністю «Східагро» останній раз у червні 2016 року.

Суд, визначивши юридичну природу правовідносин і закон, який їх регулює, дослідивши подані письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийшов до таких висновків.

Відповідно до положень ст.ст.1, 3 ЦПК України одними із завдань цивільного судочинства є справедливий та неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав чи інтересів осіб.

Вимоги ст. 214 ЦПК України зобов'язують суд під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Розглядаючи справу, суд забезпечив учасникам цивільного процесу рівні можливості щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, їм відомі права та обов'язки, регламентовані ЦПК України.

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав, або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно п. 3 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою.

Відповідно до приписів ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Вимогами ст.246 ЦПК України передбачено, що заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання (перебування) фізичної особи, місцеперебування якої невідоме.

Відповідно до ст. 43 ЦК України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування. У разі неможливості встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи початком її безвісної відсутності вважається перше число місяця, що йде за тим, у якому були одержані такі відомості, а в разі неможливості встановити цей місяць - перше січня наступного року.

Системно аналізуючи вищезазначені норми, суд зазначає, що визнання фізичної особи безвісно відсутньою здійснюється за судовим рішенням на підставі встановлення кількох юридичних фактів: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; 2) відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливість їх одержання усіма доступними способами; 3) закінчення одного року з моменту одержання останніх відомостей про місце перебування даної особи. Порядок обчислення зазначеного строку залежить від того, чи можливо встановити день одержання останніх відомостей про місце перебування особи. Якщо такий день можна встановити (отримання листа; телефонна розмова; від'їзд з місця постійного або тимчасового проживання тощо), початок перебігу річного строку починається з дня, наступного за днем одержання таких відомостей (ст. 253 ЦК). У випадку можливості встановити місяць одержання останніх відомостей про зниклу особу, річний строк починається з першого числа наступного місяця. Якщо і місяць залишається невідомим, цей строк починає спливати з 1 січня наступного року.

Отже, обов'язковою підставою для звернення до суду щодо вирішення питання про визнання фізичної особи безвісно відсутньою є відсутність відомостей про її місце перебування. Не може вирішуватися питання про визнання фізичної особи безвісно відсутньою , якщо особа хоча і відсутня, але є інформація про місце її перебування.

Окремо суд зауважує, що у випадку тривалої відсутності фізичної особи за місцем її постійного проживання і невідомості місця її перебування виникає юридична невизначеність, наслідками якої може стати порушення прав інших учасників цивільних відносин. Не захищені й інтереси самої відсутньої особи, може бути завдана шкода її майну, яке залишено без догляду.

У заяві обов'язково має бути обґрунтовано, для якої мети заявникові необхідно визнати особу безвісно відсутньою (ст. 247 ЦПК).

В судовому засіданні 21.09.2017 року своє звернення до суду заявник обґрунтувала тим, що визнання ОСОБА_4 безвісно відсутнім, необхідне для оформлення субсидії, а в подальшому можливістю обміняти житло за адресою: АДРЕСА_1, на житло з меншою площею, оскільки заявник не має можливості сплачувати за квартиру з великою квадратурою, оскільки всі кошти витрачає на лікування від онкологічного захворювання.

Враховуючи викладене вище, беручи до уваги той факт, що відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, суд вважає доведеним, що у місті постійного проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, немає відомостей про місце його перебування більше одного року, з 10.06.2016 ОСОБА_4 перестав підтримувати зв'язок із сімєю, проводиться його розшук з 16.06.2016 року, який на час винесення рішення по справі позитивних результатів не дав. Отже, за для усунення негативних цивільно-правових наслідків відсутності ОСОБА_4 , суд вважає можливим визнати його безвісно відсутнім.

Аналіз перевірених і оцінених судом доказів переконує суд, що заявником надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених вимог, які не викликають сумніву у їх достовірності та належності, що є підставою для задоволення заяви .

При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що згідно з ст. 45 ЦПК України, якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою.

Понесені заявником судові витрати у справі не відшкодовуються, відповідно до ч.7 ст. 235 ЦПК України

Керуючись ст. 43 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 234, 246-249 , 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_3 про визнання особи безвісно відсутньою, заінтересована особа - Управління праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 - безвісно відсутнім.

Початком безвісної відсутності ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, вважати 10 червня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.В. Коваленко

Присяжні: Бугайов О.І.

Васильєва В.М.