Справа № 536/1906/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року м. Кременчук

Суддя Кременчуцького районного суду Полтавської області Колотієвський О.О. розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2,-

В С Т А Н О В И В:

26 жовтня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Кременчуцького районного суду Полтавської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання та неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття.

Наказне провадження є самостійним і спрощеним видом судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Питання відкриття наказного провадження, повернення заяви про видачу судового наказу та відмови у відкритті наказного провадження регулюється статтею 100 ЦПК України, зокрема, відповідно до п. 2 ч. 3 вказаної статті суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

З метою забезпечення правильного й однакового застосування судами норм цивільного процесуального законодавства, що регулює наказне провадження, Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ прийнята постанова № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження.»

Відповідно до п. 9 вказаної Постанови передбачено, що наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви.

Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише в позовному провадженні (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до змісту заяви, ОСОБА_1 в одній із вимог просить видати судовий наказ про стягнення аліментів на їх спільну повнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який навчається в Вищому Професійному Училищі № 7 в м. Кременчуці, в твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на весь час навчання.

Відповідно до п. 4 та п. 4-1 ч. 1 ст. 96 судовий наказ може бути видано, заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; та якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов'язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина - особа віком до 18 років.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Оскільки стягнення на повнолітню доньку та сина проводяться за умови можливості надання такої допомоги із заяви та доданих документів вбачається спір про право, отже заявниці необхідно звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Відповідно до ч. 5 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу лише в частині цих вимог.

Крім цього, заявник просить видати судовий наказ про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову і до досягнення ним повноліття.

З матеріалів справи вбачається, та зазначено самим заявником, що згідно заочного рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 08 вересня 2014 року, з ОСОБА_2 стягнуто на користь ОСОБА_1 на утримання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі по 600 гривень щомісячно, починаючи з 10 липня 2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що фактично заявник в даній вимозі порушує питання про збільшення розміру раніше призначених аліментів.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.100 ЦПК України, суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу;

Суд зазначає, що відповідно до ч.2 ст.101 ЦПК України, відмова у прийнятті заяви унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 100, 101, 293, 294 ЦПК України, 192 СК України, ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи № 14 від 23.12.2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження.»,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 ОСОБА_6 у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається через Кременчуцький районний суд Полтавської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О. О. Колотієвський