Справа № 755/6135/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне рішення)

"24" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Томіленко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на проживання,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачі, ОСОБА_1, ОСОБА_2, звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом, в якому просять суд: визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування кімнатами № 5, 6, 7 квартири АДРЕСА_1

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовують тим, що в 1994 році згідно ордері вона - ОСОБА_1, як офіційний квартиронаймач разом зі своєю на той час неповнолітньою донькою - ОСОБА_4, 1990 року народження вселилася в кімнати № 5, 6, 7 квартири АДРЕСА_1 27 липня 2000 року вона - ОСОБА_1 уклала шлюб з відповідачем і згодом прописала його на свою житлову площу. В жовтні 2000 року відповідач був засуджений Дніпровським районним судом м. Києва за скоєння злочину у сфері незаконного обігу наркотичних речовин до восьми з половиною років позбавлення волі. 25 грудня 2002 року шлюб між ОСОБА_1 і відповідачем було розірвано. По відбуттю покарання відповідач повернувся проживати до ОСОБА_1 Проживши разом приблизно роки півтора вони прийшли до обопільного переконання, що жити однією сім'єю вони не можуть і відповідач добровільно покинув місце своєї реєстрації і став жити в невідомих ОСОБА_1 місцях. Іноді він повертався проживати на спірній житловій площі деякий час і згодом знову добровільно покидав житло. За весь час, коли відповідач добровільно полишав житло і знову повертався проживати по місцю реєстрації, ніхто і ніколи не чинив йому ніяких перешкод в тому, щоби він жив на спірній житловій площі. Тобто, він був абсолютно вільним у виборі місця свого проживання. Вже приблизно як роки чотири відповідач ні одного разу не з'являвся за місцем своєї реєстрації, при тому, що як зазначено вище, ніхто не чинив і не збирається чинити йому в цьому перешкод. З того моменту, як відповідач звільнився з місць позбавлення волі він отримав можливість піклуватися про квартиру, але з того часу і по сьогоднішній день він ніколи не цікавився нею, в тому сенсі, що необхідно сплачувати комунальні платежі, за обслуговування будинку і прибудинкової території, які нараховуються в тому числі як на нього, так і на їхню спільну доньку. Тягар цих платежів цілковито лежить на ОСОБА_1, що для неї, з урахуванням цін на комунальні послуги, які склалися станом на теперішній час - стає непосильним обов'язком. З моменту, як відповідач покинув спірну квартиру в останнє, вона - ОСОБА_1 його ні разу не бачила. Їхня спільна донька, наскільки їй відомо, також його не бачила. Станом на сьогоднішній день на цій житловій площі є зареєстрованими: вона, відповідач, її доньки: ОСОБА_4, 1990 року народження, яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_2 і ОСОБА_3., 2000 року народження і її онук - ОСОБА_5, 2013 року народження.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, суд про причини неявки не повідомив.

Відповідно до ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність позивачів, відповідача, та за згодою позивачів ухвалити заочне рішення.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 06 грудня 1997 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - ОСОБА_3 (а.с.9).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 25 грудня 2002 року шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було розірвано.

27 листопада 2015 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб зі ОСОБА_9, змінивши прізвище на ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с.10).

Відповідно до відомостей довідки від 20 квітня 2017 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу», ОСОБА_1 являється власником особового рахунку кімнат № 5, 6, 7 квартири АДРЕСА_1. За вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_10, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_3 (а.с.11).

Згідно ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Як роз'яснено в п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Наявність рішення суду про право громадянина користуватися жилим приміщенням не є перешкодою до розгляду і задоволення позову про визнання його таким, що втратив це право з мотивів, що після набрання рішенням законної сили або після його виконання він був відсутнім понад шість місяців, у тому числі і в тих випадках, коли строк для виконання рішення не скінчився.

Згідно ст. 72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відповідно до акту від 31 березня 2017 року, складеного сусідами по будинку АДРЕСА_2 - ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та засвідченого начальником ЖЕД-411 ОСОБА_14, останніми було підтверджено факт не проживання гр. ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, кімнати № 5, 6, 7 на протящі більше трьох років (а.с. 5). Вказані відомості також підтверджуються актом, від 01 квітня 2017 року, складеним сусідами по будинку АДРЕСА_2 - ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та засвідченого начальником ЖЕД-411 ОСОБА_14 (а.с.4).

Згідно листа-відповіді Житлово-експлуатаційної дільниці № 411 від 16 березня 2017 року за № 304, за період з 01 січня 2016 року по 16 березня 2017 року в книзі реєстрації заяв та скарг від мешканців квартири АДРЕСА_1, ЖЕД-411 не зареєстровано (а.с.6).

Крім того, відповідно до листа-відповіді Дніпровського управління поліції Головного управління Національної поліції України у м. Києві від 16 березня 2017 року, заяв гр. ОСОБА_3 про те, що йому чиняться перешкоди в проживання по місцю реєстрації, а саме за адресою: АДРЕСА_1 (кімнати 5, 6, 7) до Дніпровського управління поліції Головного управління поліції України у м. Києві не надходило (а.с.7).

Таким чином, з огляду на вищевикладене вбачається, що відповідач тривалий час не проживає за адресою реєстрації, будь-яких дій щодо вселення його у спірну квартиру не проводив та не проводить, що свідчить про відсутність заінтересованості у проживанні в спірній квартирі.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на вищевикладене, надані стороною позивача докази підтверджують факт не проживання відповідача у квартирі без поважних причин понад шість місяців, а відповідачем не надано доказів перешкоджання позивачами у користуванні житлом, доказів наміру вселитися в квартиру, суд дійшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність правових підстав для задоволення позовних вимог позивачів про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 (кімнати 5, 6, 7), внаслідок відсутності понад встановлені строки.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на проживання.

Керуючись ст.ст. 64, 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, п. 10 постанови Пленуму ВСУ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12 квітня 1985 року, ст. ст. 3, 11, 57-61, 208, 212-215, 218, 224-228, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на проживання - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - кімнатами № 5, 6, 7 квартири АДРЕСА_1.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: