Справа № 160/379/17 Провадження № 22-ц/773/1241/17 Головуючий у 1 інстанції: Корнелюк В.С.
Категорія: 39 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Матвійчук Л.В., Русинчука М.М.,

з участю

секретаря Лимаря Р.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представників особи, яка не брала участі у справі ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Локачинського району Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_6, та його представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4, на рішення Локачинського районного суду Волинської області від 21 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася в суд із даним позовом, мотивуючи його тим, що після смерті її батька ОСОБА_7 відкрилась спадщина, яку позивач прийняла за законом. У лютому 2006 року померла її баба ОСОБА_8, після смерті якої залишилось спадкове майно 1/2 частина прав на земельну частку (пай) площею 3,85 га, що знаходиться на території ОСОБА_5 сільської ради. Вказувала, що вона є спадкоємцем за правом представлення, та після звернення із заявою до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, що належала ОСОБА_8, їй було розяснено про необхідність звернення до суду із заявою про визначення судом додаткового строку для прийняття спадщини, і в разі його поновлення нотаріус матиме можливість завести спадкову справу на підставі поданої нею заяви. Також зазначала, що пропустила строк подання заяви з поважних причин, оскільки з метою оформлення спадщини після смерті бабці змушена була через суд встановлювати факт родинних відносин між нею та померлими батьком і бабою у звязку із тим, що в її свідоцтві про народження в графі «батько» вказано «Колядюк Віталій Олександрович», а в актовому записі про народження батька він зазначений як «Колядюк Віктор Олександрович».

На підставі наведеного просила суд визначити їй додатковий строк тривалістю 3 місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилась після смерті баби ОСОБА_8, яка померла 15 лютого 2006 року.

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 21 червня 2017 року позов задоволено.

Визначено ОСОБА_1 додатковий строк два місяці з дня набрання рішенням законної сили, для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті баби ОСОБА_8, яка померла 15.02.2006 року в с. Марковичі Локачинського району Волинської області.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - представники особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_9, подали апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом усіх обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили рішення суду скасувати і ухвалити нове - про відмову у позові.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що причиною пропуску позивачем шестимісячного строку прийняття спадщини є необхідність встановлення факту родинних стосунків між позивачем та померлими спадкодавцями. Таким чином, причини строку подачі позивачем заяви про прийняття спадщини, судом першої інстанції розцінені як поважні. Разом з тим, судом зроблено висновок, що визнання відповідачем у справі позову не порушує нічиїх прав та інтересів, а також не суперечить чинному законодавству.

Однак з таким висновком погодитись не можна, оскільки він не відповідає встановленим судом першої інстанції обставинам справи та судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 13, 292 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1, прізвище якої з ОСОБА_8 змінено у звязку з одруженням, є дочкою ОСОБА_7 відповідно до копії свідоцтва про народження IV-НО №455078 (а.с.10, 11).

27 вересня 2003 року ОСОБА_7О помер, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-ЕТ №194267 (а.с.14).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 грудня 2004 року на грошові заощадження спадкоємцями цього майна ОСОБА_7 є в рівних частках його мати ОСОБА_8 та дочка ОСОБА_10, а зі змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.12.2004 року видно, що спадкоємцем майна, що складається із ? частини права на земельну частку (пай) в КСП «Урожай» с. Марковичі у розмірі 3,85 га, є дочка померлого ОСОБА_10 (а.с.16,17).

15 лютого 2006 року померла баба позивача ОСОБА_8, відповідно до свідоцтва про смерть серії І-СГ №469215 від 27 травня 2017 року (а.с.15).

З матеріалів справи та документів, доданих до апеляційної скарги та в судовому засіданні апеляційного суду, вбачається, що після її смерті залишилось спадкове майно житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по вул. 8 Березня в с.Марковичі Локачинського району Волинської області та частка у праві власності на земельну частку (пай), що знаходиться на території ОСОБА_5 сільської ради Локачинського району Волинської області.

З довідки, виданої сільським головою с. Марковичі 02.10.2017 р. за №225, видно, що на день смерті ОСОБА_8 (15.02.2006 р.) в житловому будинку вона була зареєстрована одна. Однак дочка ОСОБА_11 на день смерті ОСОБА_8 проживала з нею, але за місцем проживання не була зареєстрована.

Мати особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_9 і дочка померлої спадкодавця ОСОБА_8 ОСОБА_11 померла 26 березня 2014 року, що підтверджено свідоцтвом про смерть серії І-НО № 766531.

20.06.2000 року ОСОБА_8 було складено заповіт про те, що житловий будинок з усіма господарськими будівлями, приватизована земельна ділянка розміром 1,06 га, земельний та майновий паї та все майно, яке їй належить і на яке за законом матиме право, після своєї смерті заповіла своїй дочці ОСОБА_11, яка мешкає в м.Донецьку.

Представники ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснювали, що його мати ОСОБА_11 фактично проживала з бабусею ОСОБА_8 з 2003 по 2010 рік, доглядала за нею, хоча була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, на підтвердження чого подали до суду довідки про її стаціонарне лікування в Локачинській лікарні .

Рішенням Локачинського районного суду Волинської області від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 сільської ради Локачинського району про визнання права власності на спадкове майно визнано за позивачем право власності на житловий будинок № 9 з господарськими будівлями і спорудами по вул. 8 Березня в с.Марковичі в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_11

Однак рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2017 року зазначене вище рішення Локачинського районного суду Волинської області було скасоване і в позові відмовлено, зокрема з підстав не встановлення судом кола усіх спадкоємців та не залучення до участі у справі ОСОБА_1

Як вбачається із копії рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05.04.2017 року, яке набрало законної сили, судом за заявою ОСОБА_1 встановлено факт, що має юридичне значення, а саме, що ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, є однією і тією ж особою, є батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, та є сином ОСОБА_8. (а.с.10-13).

Сторони в суді ствердили і це вбачається із довідки з місця проживання, що позивач ОСОБА_1 з 1997 року по даний час проживає і зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_4.(а.с.20).

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. (ст.. 1220, 1270 ЦК України).

Як визначено у ст.1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу, тобто згідно визначеної законом черговості спадкоємців.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той із подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з нормами ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Статтею 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Разом з тим, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 посилається на те, що після звернень до нотаріуса про прийняття спадщини їй було розяснено про необхідність звернення до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Якщо спадкоємець протягом вказаного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, з поважної причини суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.(ст. 1272 ЦК України).

Згідно з рекомендаціями, наданими у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» та розясненнями, наданими Верховним Судом України у пункті 24 Постанови Пленуму від 30.05.2008 р. №7 з приводу розгляду таких справ, належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину.

При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У вказаній Постанові Пленуму зазначено, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Під час розгляду даної справи позивач ОСОБА_1 не зазначила про існування особи, яка через суд доводила своє право власності в порядку спадкування на майно спадкодавця ОСОБА_8, суд першої інстанції вказані обставини щодо наявності заповіту та інших спадкоємців не перевірив, не встановив коло всіх спадкоємців, не зясував чи не будуть даним рішенням порушуватися права та інтереси інших осіб.

Отже, до розгляду даної справи не залучено ОСОБА_9, чим порушено його права, оскільки станом на час розгляду даної справи існувало рішення суду про визнання за ним права власності в порядку спадкування на частину спадкового майна, яке за заповітом успадкувала його мати. І хоча вказане рішення 12 жовтня 2017 року було скасоване в апеляційному порядку, однак з підстав не залучення до справи належних відповідачів, а тому спір може бути вирішений в подальшому з участю усіх спадкоємців.

Разом з тим, в оскаржуваному судовому рішенні зазначено, що представник відповідача ОСОБА_5 сільської ради визнав позов, подавши до суду відповідну заяву. На вказану заяву про визнання позову також покликалась і позивач та її представник у своїх поясненнях в суді апеляційної інстанції та в письмових запереченнях. Проте такий висновок не відповідає обставинам справи, оскільки, як вбачається зі змісту поданого до суду клопотання, сільський голова ОСОБА_13 І лише просив суд розгляд даної справи здійснити без участі представника та повідомити про результат розгляду справи, надіславши копію прийнятого рішення. (а.с.30).

За таких обставин ухвалене судове рішення не можна вважати законним та обґрунтованим й воно підлягає скасуванню з підстав ст. 309 ЦПК України і ухваленню нового, яким у задоволенні позову слід відмовити, задовольнивши апеляційну скаргу.

Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Отже, з позивача ОСОБА_1В в користь особи, яка не брала участь у розгляді справи, ОСОБА_6 слід стягнути судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 704 грн., що підтверджено квитанцією.

Керуючись ст.303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу особи, яка не брала участі у справі, ОСОБА_6, та його представників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Локачинського районного суду Волинської області від 21 червня 2017 року в даній справі скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 сільської ради Локачинського району Волинської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_6 704 (сімсот чотири) грн. понесених ним судових витрат за сплату судового збору за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді