Справа № 467/815/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.08.2017 року Арбузинський районний суд

Миколаївської області у складі:

головуючого судді Кірімової О.М.

при секретарі Сіваченко Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Арбузинка заяву фермерського господарства «Ларіне» про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Фермерське господарство «Ларіне» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення завданої матеріальної шкоди в порядку регресу.

Ухвалою Арбузинського районного суду від 21 серпня 2017 року провадження по справі відкрито та справу призначено до розгляду на 31 серпня 2017 року.

Позивачем разом з позовною заявою подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все належне ОСОБА_1 нерухоме та рухоме майно, а також грошових коштів, що належать ОСОБА_1 і знаходяться у нього або інших осіб.

В обґрунтування заяви про забезпечення позову ФГ «Ларіне» посилається на те, що сума, яка підлягає відшкодуванню є істотною та складає 1117773 грн. 33 коп., а тому необхідним є забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно ОСОБА_1, а також грошових коштів. При цьому зазначається, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим виконання рішення суду, оскільки у випадку відчуження відповідачем належного йому майна на користь іншої особи, позивач не зможе одержати належну йому грошову суму.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Частина 3 статті 151 ЦПК України встановлює, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Згідно з ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 7 статті 319 ЦК України встановлено, що діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Забезпечення позову слід розуміти як вжиття судом заходів для охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання прийнятого за його позовом позитивного рішення.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Згідно з розясненнями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв'язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Згідно ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Звертаючись з вимогою про забезпечення позову, позивач просив накласти арешт на все належне ОСОБА_1 нерухоме та рухоме майно, а також грошових коштів, що належать ОСОБА_1 і знаходяться у нього або інших осіб.

Однак, позивачем в заяві про забезпечення позову не зазначено та не надано відповідних доказів, які б свідчили про наявність будь-якого (рухомого чи нерухомого) майна у відповідача та підтверджували, що не забезпечення позову шляхом накладення арешту на таке майно призведе до реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, позивач просить суд накласти арешт на все майно, як рухоме так і нерухоме, не зазначаючи конкретно на яке саме майно просить накласти арешт та не надає доказів, що це майно належить саме відповідачу, а при цьому не зазначає його вартості, тим самим не дотримуючись принципу співмірності заявлених вимог та вимог, що стосуються забезпечення позову.

ФГ «Ларіне» не надано доказів, які б свідчили про неможливість встановлення ним конкретного майна або ж наявності грошових коштів, належних відповідачу, за допомогою яких суд міг би вирішити питання про забезпечення позову у даній цивільній справі, з врахуванням їх вартості.

Позивачем в порушення вимог ЦПК України не надано доказів, які б свідчили, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду в майбутньому.

Наявність значної суми матеріальної шкоди, про стягнення якої ФГ «Ларіне» звернулось до суду, само по собі не є підставою для забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Доводи заяви зводяться лише до припущень, які не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами, про ймовірні дії відповідача, щодо відчуження або ж приховування ОСОБА_1 належного йому майна та грошових коштів. Дані припущення не можуть бути підставою для забезпечення позову.

За такого, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити через відсутність обґрунтованості необхідності накладення арешту на майно відповідача (дії, що свідчать про можливе відчуження майна тощо) тому не вбачає підстав для забезпечення поданого позову.

Проте це не позбавляє позивача під час розгляду справи звертатись з заявою про забезпечення позову в порядку та за наявності підстав, передбачених ст. 151 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви фермерського господарства «Ларіне» про забезпечення позову фермерського господарства «Ларіне» до ОСОБА_1 про стягнення завданої матеріальної шкоди відмовити.

Ухвалу може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Арбузинського

районного суду ОСОБА_2