Справа № 135/502/17
Провадження № 2/135/190/17
14.08.2017 року Ладижинський міський суд Вінницької області
в складі: головуючого судді Корнієнка О.М.,
при секретарі Паладій В.П.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ладижин цивільну справу за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
ПАТ КБ «Приватбанк» подано в суд позовну заяву до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивачем зазначено, що 14.11.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши позичальнику кредит. В свою чергу позичальник зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки.
Представник позивача в судове засідання не з'явився. Згідно поданого клопотання просив розглянути справу без участі представника позивача на підставі необхідних доказів, наявних в матеріалах справи, позов підтримує, не заперечує проти винесення заочного рішення судом.
Відповідач ОСОБА_1 не з'явилася в судове засідання. Конверт із повісткою про повідомлення ОСОБА_1 про час та місце розгляду справи, який направлено за зареєстрованою адресою її місця реєстрації, повторно повернуто до суду із відмітками «за даною адресою не проживає» та «за закінченням терміну зберігання». З наявної в матеріалах справи відповіді виконавчого комітету Ладижинської міської ради від 13.05.2017 року видно, що відповідач зареєстрований в АДРЕСА_1. За таких обставин, відповідно до ст. 74 ЦПК України, суд вважає, що судовий виклик вручено відповідачу належним чином.
Враховуючи викладене, судом ухвалено розглядати справу заочно на підставі наявних у ній даних та доказів, згідно з положеннями ч.4 ст.169, ч.1 ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 14.11.2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н.. Відповідно до вказаного договору банк надав позичальнику кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 500 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Кредитний договір ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 оформили шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. В заяві сторони погодили, що ця заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить договір про надання банківських послуг. Зазначено, що умови та правила банківських послуг розміщено на офіційному сайті банку. Позичальник зобов'язалась виконувати вимоги умов та правил надання банківських послуг а також регулярно знайомитись з їх змінами.
Із наданого позивачем розрахунку видно, що позичальник ОСОБА_1 почала користуватись кредитною карткою з 15.11.2013 року.
Згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт видно, що на час підписання анкети-заяви діяла процентна ставка по кредиту в розмірі 2,5% в місяць (тобто 30 % річних). Відсоткова ставка нараховується на залишок заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році. Сторони узгодили, що з 01.09.2014 року відсоткова ставка становитиме 2,9 % в місяць, з 01.04.2015 року - 3,6 %.
Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись відповідно до умов договору та вимог цього кодексу.
Згідно ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (ч. 1 ст. 634 ЦК України ).
Відповідно до змісту ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до змісту ч. 1 ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання забезпечується, якщо це встановлено договором.
Статтею 549 ЦК України передбачено, що до неустойки, як виду забезпечення виконання зобов'язань, належать пеня та штраф.
Відповідно до п. 2.1.1.5.5 умов та правил надання банківських послуг- позичальник зобов'язався погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту а також оплачувати комісії на умовах визначених договором.
Згідно п. 2.1.1.5.6 умов та правил надання банківських послуг - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди банку.
Відповідно до п. 2.1.1.7.6 умов та правил надання банківських послуг - при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Пунктом 2.1.1.12.6 умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році, якщо інше непередбачено договором.
Згідно п. 2.1.1.12.6.1 умов та правил банківських послуг передбачено, що в разі виникнення прострочених зобов'язань на суму від 100 грн., клієнт виплачує банку пеню.
Судом встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за договором кредиту, надавши кредитні кошти позичальнику.
Відповідач ОСОБА_1 не надала своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Таким чином у порушення умов кредитного договору відповідач забов'язання за вказаним договором не виконала - порушила умови договору, внаслідок чого допустила заборгованість за кредитним договором.
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позову, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності обчислення, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують). Така позиція зазначена у постанові Верховного Суду України від 13.06.2016 року по справі № 6-1752цс15, і згідно положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.
Статею 11 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до змісту ст. 10 ЦПК України, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.
Перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, судом встановлено, що він є частково обґрунтованим та правильним.
Так, суд вважає обґрунтованими вимоги позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту в сумі 483,08 грн., яка згідно розрахунку складається із поточної та простроченої заборгованості (261,15 грн. та 221,93 грн. відповідно).
Також підлягає задоволенню позов в частині стягнення пені та комісій, розмір яких згідно розрахунку становить 3550 грн. Оскільки такий вид забезпечення виконання зобов'язання як пеня був передбачений договором, а із розрахунку видно, що щомісяця за невиконання позичальником умов договору нараховувалась пеня.
Разом з тим, щодо вимог позивача про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, а також штрафів, суд виходить з такого.
Ретельно перевіривши та проаналізувавши розрахунок заборгованості за кредитним договором, що наданий позивачем, судом встановлено, що даний розрахунок є не обґрунтований в частині нарахування процентів за кредитним договором після 01.03.2014 року.
Встановлено, що до цієї дати проценти нараховані вірно, якщо виходити з розрахунку процентів за 365 днів в році.
Так, наприклад, 28.02.2014 року за 1 день заборгованості, при сумі поточного боргу 363,48 грн. нараховано 0,3 грн. процентів (363,48 х 30% / 100%)/ 365 = 0,3).
Разом з тим, починаючи з 01.03.2014 року формула розрахунку процентів є незрозумілою. Так, судом встановлено, що порядок нарахування процентів за користування кредитом в різні періоди після 01.03.2014 року здійснюється по різному. Це видно, наприклад, з того, що за однаковим розміром заборгованості (сума поточної та простроченої заборгованості) в різні дати нараховуються різна сума процентів при однаковій відсотковій ставці. Так, наприклад, на 31.03.2014 року при сумі залишку поточної заборгованості за тілом кредиту (колонка 3 в розрахунку) 324,59 грн. за 1 день нараховано відсотків на залишок поточної заборгованості 0,36 грн. Тоді як вже наступного дня - 01.04.2014 року за такою ж сумою поточної заборгованості за тілом кредиту за 1 день нараховано вже більшу суму процентів - 0,44 грн. При цьому відсоткова ставка є однаковою - 30 % річних.
В подальшому з розрахунку видно, що зберігається невідповідність нарахованих відсотків за 1 день за однаковими сумами боргу як поточного так і простроченого, при однаковій відсотковій ставці.
Вказані обставини свідчать про те, що розрахунок процентів за користування кредитними коштами в різні періоди після 01.03.2014 року, в наданому позивачем розрахунку здійснюється по різному. При цьому, в позовній заяві жодного обґрунтування правильності такого розрахунку позивачем не наведено.
Судом встановлено, що до 01.03.2014 року банком правильно нараховувались проценти згідно умов кредитного договору, за виключенням того, що згідно умов та правил надання банківських послуг передбачено, що за користування кредитом банк нараховує відсотки в розмірі, встановленому тарифами банку, із розрахунку 360 календарних днів в році.
Банком же проведено розрахунок процентів виходячи із 365 днів у році. Однак, враховуючи, що розрахунок виходячи із 365 днів у році фактично проведено на користь відповідача, тому суд, виходячи із положень ст. 11 ЦПК України, вважає можливим застосування такої формули для розрахунку заборгованості, яка проведена позивачем до 01.03.2014 року у наданому розрахунку.
Тому є обґрунтованими та правомірними вимоги позивача про стягнення процентів за користування кредитом до 01.03.2014 року, а саме в розмірі 41,91 грн., тобто в сумі, яка вказана накопичувальним підсумком (колонка 12) в розрахунку до 01.03.2014 року (а.с. 4).
Разом з тим, встановлено, що починаючи з 01.03.2014 року розрахунок процентів банком було проведено невірно, всупереч умовам кредитного договору. Обгрунтування зміни порядку нарахування процентів та доказів, що вказували б на правомірність і правильність нового порядку нарахування процентів позивачем не надано.
Враховуючи те, що розмір заборгованості за тілом кредиту є сталим з 01.03.2014 року і становить 483,08 грн. (сума поточної та простроченої заборгованості), виходячи із процентних ставок, які були передбачені згідно витягу з тарифів обслуговування кредитних карт (а.с. 7), суд вважає за можливе зробити перерахунок нарахованих банком процентів за користування кредитом після 01.03.2014 року. Проценти обраховані за формулою: сума боргу за тілом кредиту х % річних (у відповідний період) : 100% : 360 днів х кількість днів в періоді.
Таким чином заборгованість за процентами за період з 01.03.2014 року по 31.08.2014 року включно становитиме: 483,08 грн. х 30 % : 100 % : 360 днів х 184 дні = 74,07 грн.
Заборгованість за процентами за період з 01.09.2014 року по 31.03.2015 року включно становитиме: 483,08 грн. х 34,8 % : 100 % : 360 днів х 212 днів = 99 грн.
Заборгованість за процентами за період з 01.04.2015 року по 19.03.2017 року включно становитиме: 483,08 грн. х 43,2 % : 100 % : 360 днів х 719 днів = 416,8 грн.
З урахуванням процентів, нарахованих до 01.03.2014 року (41,91 грн.), загальна сума заборгованості за процентами по кредиту станом на 19.03.2017 року становитиме 631,78 грн. (41,91+74,07+99+416,8).
Відповідно до положень умов та правил надання банківських послуг, розмір процентної складової штрафу повинен становити 5 % від обрахованого судом розміру суми заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісією, тобто 5 % від 4664,86 грн. (483,08+631,78+3550).
Таким чином процентна складова штрафу становить 233,24 грн. (4664,86 х 5% : 100 %).
Згідно позовної заяви та розрахунку позивач просить стягнути 500 грн. фіксованої частини штрафу, передбаченого умовами та правил надання банківських послуг. Дана вимога підлягає задоволенню.
Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню. А саме, з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором в розмірі 5398,1 грн., що складається із: 483,08 грн. заборгованості за тілом кредиту; 631,78 грн. заборгованості за процентами; 3550 грн. комісії; 500 грн. - штрафу (фіксована частина); 233,24 грн. - штрафу (процентна складова).
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати мають бути присуджені позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 20, 526, 548-550, 610-612, 625, 626, 629, 634, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 179, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 402,08 грн..
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії з додержанням вимог ст. 229 ЦПК України.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Ладижинський міський суд.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: