Справа №: 343/1048/17
Провадження №: 2/0343/502/17
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Тураша В. А.,

секретаря - Лукань О.З.,

адвоката - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду справу за позовом ОСОБА_2 до Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської , ОСОБА_4, про визнання недійсним рішення сесії Гошівської сільської ради від 8.10.2015 року №750-33/2015, суд-

В С Т А Н О В И В :

Позивач з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог (а.с.87), просить постановити рішення, яким:

Визнати недійсним та скасувати рішення Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 8.10.2015 року № 750-33/2015 про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі ( на місцевості) та передачу у власність ОСОБА_4 земельних ділянок загальною площею 0,2829 га для ведення особистого селянського господарства, а саме: в урочищі "Оболоня" с. Гошів площею 0,1828 га, кадастровий номер, НОМЕР_1, та в урочищі "За селом" с. Гошів площею 0,1001 га кадастровий номер НОМЕР_2.

Визнати недійсними та скасувати свідоцтва про право власності на земельні ділянки: площею 0,1828 га в урочищі "Оболоня" с.Гошів Долинського району Івано- Франківської області, кадастровий номер НОМЕР_1 від 22.10.2015 року, індексний номер 46105871, та площею 0,1001 га в с.Гошів Долинського району Івано-Франківської області, кадастровий номер НОМЕР_2 від 22.10.2015 року, індексний номер 46090160.

Свої вимоги мотивує тим, що його батько ОСОБА_5 разом із сім'єю проживав АДРЕСА_1. Рішенням сесії Гошівської сільської ради від 2.12.1993 року його батькові передали у власність земельні ділянки загальною площею 0,70 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, а 0,45 га для ведення особистого селянського господарства ( тоді це іменувалось для ведення підсобного господарства) - 0,08 га по АДРЕСА_1, 0,20 га в урочищі «Оболоня» та 0,17 га і урочищі «За копачкою». В цьому рішенні також зазначено, що через відсутність бланків державних актів видані плани вважати як такими, що видаються взамін державного акту. Крім того, рішенням сесії Гошівської сільської ради від 25.11.1996 року його батькові було також передано у постійне користування земельну ділянку площе 0,10 га в урочищі «За селом».

9.08.2007 року його батько склав заповіт , який був посвідчений нотаріусом Долинської районної державної нотаріальної контори, згідно з яким все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати і на що він матиме право за законом, він на випадок своєї смерті заповів йому - ОСОБА_2. Батько помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року. Оскільки він проживає, та був зареєстрований в даному будинку, то спадщину прийняв. Також в даному будинку була зареєстрована і його мати.

Його мати - відповідачка ОСОБА_4 з батьком жила погано, оскільки в 2001 році поїхала в Італію і з батьком не спілкувалася. Після смерті батька мати намагалась через суд забрати у нього 1/2 частку житлового будинку по АДРЕСА_1. Рішенням Долинського районного суду від 7.07.2010 року позов ОСОБА_4 був задоволений частково - за ОСОБА_4 визнано право власності на 1/6 частку домоволодіння. Проте апеляційний суд Івано-Франківської області 12.10.2010 року скасував рішення Долинського районного суду та ухвалив нове рішення, яким у позові ОСОБА_4 до нього відмовлено.

Він спадщину після смерті батька прийняв, від неї не відмовлявся. Строк на оформлення свідоцтва про право на спадщину законом не встановлений.

Земельні ділянки, які були передані батькові у власність рішеннями Гошівської сільської ради від 2.12.1993 року загальною площею 0,70 га та у постійне землекористування від 25.11.1996 року площею 0,10 га у урочищі «За селом» , після його смерті перейшли до нього відповідно у власність та землекористування.

У квітні 2017 року він, маючи намір приватизувати земельні ділянки, які належали батькові, звернувся до підприємця-землевпорядника С.Гаїва, який після початку відповідних підготовчих робіт, повідомив про те, що дві земельні ділянки , а саме : в урочищах «Оболоня» та «За селом» вже приватизовані.

Саме по цій причині 03.05.2017 року він звернувся у Гошівську сільську раду із завою про видачу йому відповідних документів. Листами Гошівської сільської ради від 24.05.2017року та 01.06.2017 року його повідомлено про те, що сесія своїм рішенням від 10.07.2015 року надала дозвіл відповідачці ОСОБА_4 на виготовлення проекту землеустрою по земельних 2-х ділянках. Підставою такого рішення, як вказано у відповіді сільської ради , є те, що він не оформив на себе правовстановлюючі документи на ці земельні ділянки - "Оболоня" та "За селом" , а його мамі було надано ці земельні ділянки, оскільки вона проживала разом із батьком і вела спільне господарство. Однак і це не відповідає дійсності. Відповідачка з 2001 року перебуває в Італії, у цьому будинку була тільки зареєстрованою, недавно знялася з реєстрації, 15 років ніякого відношення до господарства немає.

Після цього він отримав у сільській раді оскаржуване рішення від 8.10.2015 року № 750-33/2015, згідно з яким ОСОБА_4 передано у власність земельні ділянки для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,2829га в урочищі "Оболоня" с. Гошів площею 0,1828 га ,кадастровий номер НОМЕР_1, та в урочищі "За селом" с. Гошів площею 0,1001 га, кадастровий номер НОМЕР_2.

Проте передача цих земельних ділянок відповідачці ОСОБА_4 у власність є незаконною, здійснена з порушенням норм Земельного кодексу України. Так після смерті батька тільки він сплачував земельний податок за всі ці земельні ділянки, у тому числі і за земельну ділянку в урочищі "За селом". Батько склав заповіт не на позивачку, а на нього, він реально користувався цими земельними ділянками. У нього земельні ділянки ніхто не вилучав, дозволу про їх передачу ОСОБА_4 він не надавав, про це дізнався випадково, коли розпочав приватизацію всіх ділянок.

Більше того, Гошівська сільська рада умисно, з метою скрити факт незаконної передачі цих земельних ділянок ОСОБА_4 у власність , при наданні йому довідки від 17.02.2016 року № 432 в управління соцзабезу про облік землі за домоволодінням по АДРЕСА_1 , зазначила, що за ним облікується земельна ділянка загальною площею 0,76 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, а 0,51 га для ведення особистого селянського господарства. Тобто, з цього випливає, що 2 земельні ділянки станом на 8.10.2015 року вже були передані у власність ОСОБА_4, але станом на 17.02.2016 року, облікуються за ним і він сплачує податок.

Крім того, у відповідності до п.18-2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідно до положень статтей ЗК України окрема земельна ділянка , одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а одержану громадянином частку із земельного фонду.

Таким чином ОСОБА_4 незаконно отримала у власність 2 земельні ділянки, які за життя належали батькові, а після його смерті вони належать йому як спадкоємцеві, а ділянкою в урочищі "За селом" він продовжує користуватися та сплачувати за ці ділянки податок, їх у нього ніхто не вилучав, дозволу на передачу їх на користі інших осіб він не давав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Додатково пояснив, що батько за життя не виготовив державні акти на надані йому земельні ділянки, також він (батько) не звертався до відповідних організацій за виготовленням технічної документації на земельні ділянки. Планів-схем земельних ділянок, наданих батькові ОСОБА_5 - немає.Після смерті батька він отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, однак дане свідоцтво видано лише на 5/6 часток у праві власності на житловий будинок з відповідною часткою господарських споруд, які знаходяться в АДРЕСА_1 Долинського району. На земельні ділянки надані батькові , він свідоцтва про право на спадщину не отримав. Земельними ділянками після смерті батька він користувався та користується, сплачує за них податок . Просив позов задоволити.

Представники Гошівської сільської ради сільський голова ОСОБА_6 (посвідчення а.с.58) та ОСОБА_7 (довіреність а.с.57) в судовому засіданні позовні вимоги не визнали зіславшись на викладені в запереченні обставини. В письмових запереченнях поданих до суду (а.с.49-52), представники Гошівської сільської ради вказують, що з викладеними в позовній заяві доводами позивача Гошівська сільська рада Долинського району не погоджуються, а вимоги позивача вважають безпідставними та не обґрунтованими з наступних підстав:

Позивач у своїй позовній заяві вказує, що рішенням сесії Гошівської сільської ради Долинського району незаконно було надано ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою в с. Гошів на земельні ділянки, а саме: 0.20 га в урочищі "Оболоня" та 0.10 га в урочищі "За селом". Незаконність рішення сільської ради позивач аргументує тим що покійний ОСОБА_5, батько позивача, залишив заповіт відповідно до якого все своє майно, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що буде йому належати, і на що за законом матиме право заповів ОСОБА_2, а тому сільська рада не мала права давати ОСОБА_4 дозвів на оформлення технічної документації на земельні ділянки в урочищі "Оболоня" та в урочищі "За селом" та передавати їх останній у власність.

Це не відповідає дійсності, оскільки земельна ділянка площею 0.10 га в урочищі "За селом", про яку іде мова, була надана у постійне користування ОСОБА_5 на підставі рішення 5 сесії 2 скликання Гошівської сільської ради від 25 листопада 1996 року. Що ж стосується земельної ділянки площею 0.20 га в урочищі "Оболоня", то відносно неї конкретного рішення про передачу у власність чи надання її у користування сільською радою не приймалося, в наявності є тільки рішення 17 сесії 21 скликання Гошівської сільської ради від 02 грудня 1993 року № 2, відповідно до якого ОСОБА_5 було передано у приватну власність безоплатно земельні ділянки, загальна площа яких становить 0.70 га з них 0.25 га для обслуговування житлового будинку та 0.45 га для ведення особистого селянського господарства, без посилання на конкретне місце знаходження земельних ділянок та конкретних розмірів. Тобто твердження позивача про те, що він як спадкоємець має право на одержання земельних ділянок площею 0.10 га в урочищі "За селом", та 0.20 га в урочищі "Оболоня" у власність є нічим іншим як намагання ввести суд в оману, так як покійний ОСОБА_5 за життя не оформив належним чином правовстановлюючі документи на вище вказані земельні ділянки, вказані земельні ділянки були надані ОСОБА_5 під час перебування у шлюбі з ОСОБА_4, яка станом на сьогоднішній день є законним власником вказаних земельних ділянок.

До 2-го травня 2009 року документом, що посвідчував право власності на земельну ділянку незалежно від способу набуття власником такого права, виступав виключно державний акт.

Інститут права приватної власності на землю був введений в Україні в 1992 році. Втім, за часи проведення в Україні земельної реформи, форми державних актів на право власності на земельну ділянку неодноразово змінювались (зокрема, червоного кольору без кадастрового номеру, зеленого та синього).

Отже, державні акти на право приватної власності на землю, видані у період дії постанови ВРУ № 2201 (з 23.06.1992 по 08.01.2004р), є чинними правовстановлюючими документами, що підтверджують право власності на земельні ділянки.

Право власності на земельні ділянки, що виникло до 02.05.2009 р., може посвідчуватися державними актами трьох видів: державний акт на право приватної власності на землю; державний акт на право власності на землю; державний акт на право власності на земельну ділянку.

При цьому слід врахувати, що до травня 2009 року переоформлення державного акту на нового власника, в тому числі й у разі оформлення ним спадщини, одержання землі в дарунок чи придбання земельної ділянки було обов'язковим. У зв'язку з прийняттям Закону України від 5.03.2009 р № 1066УІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об"єднання земельних ділянок», відбулося спрощення процедури переходу права власності на земельну ділянку із земель приватної форми власності. Вказаним Законом України внесено зміни у ст. 126 ЗК в частині визначення документів, якими може посвідчуватись право власності на землю.

Такими документами Земельний кодекс України визнав: державний акт про право власності на земельну ділянку; цивільно-правову угоду щодо відчуження земельної ділянки, зокрема договір купівлі-продажу, договір дарування, міна земельної ділянки; свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з цим законодавчим актом, рішення суду про визнання права власності на земельну ділянку не є правовстановлюючим документом на землю. На його підставі до 1.01.2013 року необхідно було виготовляти державний акт.

Отже, у період з 2.05.2009 р. по 1.01.2013 р. документом, який підтверджує набуття права власності на земельну ділянку, є державний акт та вищевказані документи.

Державний акт є додатком до договору відчуження чи свідоцтва про право на спадщину. На державному акті має бути відмітка нотаріуса про перехід права власності на нового власника та відмітка земельного відділу про реєстрацію даної земельної ділянки на його ім'я в Поземельній книзі.

З першого січня 2013 року правом власності на земельну ділянку є свідоцтво про право власності, що видає державний реєстратор з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (при районному управлінні юстиції за місцем знаходження земельної ділянки).

Громадяни, які не отримали державних актів на підставі нотаріальних документів чи рішення суду до травня 2009 року, та ті, які в період з травня 2009 року по перше січня 2013 року не зробили відмітку на державних актах в земельному відділі, не мають права власності на землю. Щоб його отримати, їм необхідно взяти у земельному відділі витяг з Державного земельного кадастру та звернутися з ним та нотаріальними документами в Державну реєстраційну службу при районному управлінні юстиції.

Позивач вказує, що у відповідності до ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, тобто з часу смерті спадкодавця. Він спадщину після смерті батька прийняв, від неї не відмовлявся, строк на оформлення свідоцтва про право на спадщину законом не встановлений.

Земельна ділянка може успадковуватися лише тоді, коли у її власника є правовстановлюючий документ, що посвідчує його право власності на таку земельну ділянку. На сьогоднішній день такими документами є: державний акт на право власності на земельну ділянку; угода про перехід права власності на земельну ділянку з долученим до неї державним актом на право власності на земельну ділянку з відповідними відмітками нотаріуса та територіального органу земельних ресурсів про перехід такого права; свідоцтво про право на спадщину з долученим до нього державним актом на право власності на земельну ділянку спадкодавця з відповідними відмітками нотаріуса та територіального органу земельних ресурсів про перехід такого права до спадкоємців. За наявності цих документів земельна ділянка входить до спадкової маси. Спадкоємці отримують свідоцтво про право на спадщину, де зазначається майно, що успадковується повністю (один спадкоємець) або ж частка такого майна (декілька спадкоємців). Якщо одна земельна ділянка успадковується одним спадкоємцем, нотаріус одразу робить відмітку на державному акті про перехід права власності на успадковану земельну ділянку до спадкоємця і віддає його разом із свідоцтвом про право на спадщину.

За життя ОСОБА_5 не виготовив державних актів на право власності на земельні ділянки, а тому земельні ділянки в урочищі "Оболоня" та в урочищі "За селом" не можуть входити до складу спадкового майна як вказує позивач.

Крім цього в судовому засіданні представники Гошівської сільської ради додатково пояснили, що в довідках, які видавались позивачу , та які ним долучені до матеріалів справи, вони вказували розмір земельних ділянок, які рахуються за господарством ,а не за безпосередньо позивачем ОСОБА_2 Планів-схем земельних ділянок ,виділених померлому ОСОБА_5 -немає. Також не відповідає дійсності твердження позивача про те, що в 1993 році в Гошівській сільській раді не було бланків державних актів, про що вказано в рішенні сесії сільської ради від 2.12.1993 року . Бланки державних актів в 1993 році в Гошівській сільській раді були і в рішенні сесії від 02.12.1993 року немає тексту про те, що " через відсутність бланків державних актів видані плани вважати як такими, що видаються взамін державного акту". Оскільки земельні ділянки обліковувались за господарством ОСОБА_2, то і відповідно йому надавались квитанції про необхідність сплати земельного податку. Під час засідання сесії Гошівської сільської ради 08.10.2015 року, коли розглядалось питання відносно виділення земельних ділянок ОСОБА_4 була необхідна кількість депутатів, вони проголосували за відповідне рішення. В останні судові засіданні представники Гошівської сільської ради не з"явились, хоч про час та місце слухання справи були належним чином повідомлені судом, про що свідчать повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.88,98), причини своєї неявки суд не повідомили.

Відповідачка ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги не визнала, пояснила, що з даним позовом вона не погоджується, а вимоги позивача вважає безпідставними та не обґрунтованими, зіславшись на викладені в запереченні обставини. В письмовому запереченні (а.с.39-41) відповідачка ОСОБА_4 зазначила, що позивач у своїй позовній заяві вказує що рішенням сесії Гошівської сільської ради незаконно було надано їй дозвіл на виготовлення проекту землеустрою в с. Гошів на земельні ділянки, а саме 0.20 га в урочищі «Оболоня» та 0.10 га в урочищі «За селом». Незаконність рішення сільської ради позивач аргументує тим що, батько залишив заповіт в якому вказано, що все його майно що належить йому, і на що він за законом матиме право заповів своєму синові ОСОБА_2, і сільська рада не мала права давати їй дозволу на оформлення технічної документації на земельні ділянки в урочищі «Оболоня» та урочищі «За селом».Також позивач стверджує, що вона із своїм чоловіком, а відповідно з його батьком померлим ОСОБА_5, перебувала у поганих стосунках, спільного господарства не вела, що вона залишила його і поїхала до Італії, і не підтримувала з ним зв'язок, не цікавилась його життям та здоров"ям і земельні ділянки їй потрібні з метою наживи, що не відповідає дійсності. Вона з чоловіком перебували у шлюбі, коли рішенням сесії Гошівської сільської ради від 25 листопада 1996 року її чоловікові було передано в постійне користування земельні ділянки в урочищі «Оболоня» та в урочищі «За селом» для ведення особистого підсобного господарства. На той час вони проживали як подружжя, вели спільне господарство, і виховували четверо дітей і тільки коли чоловік захворів вона вимушена була поїхати на заробітки до Італії, щоб заробити грошей на лікування чоловіка та на утримання дітей. Оскільки за життя її покійний чоловік не виготовив державних актів на право власності на земельні ділянки, про що свідчить відповідь сільської ради на звернення позивача, то і відповідно земельні ділянки в урочищі «Оболоня» та в урочищі «За селом» не можуть входити до складу спадкового майна як стверджує позивач. Земельна ділянка може успадковуватися лише тоді, коли у її власника є правовстановлюючий документ, що посвідчує його право власності на таку земельну ділянку. На сьогоднішній день такими документами є: державний акт на право власності на земельну ділянку; угода про перехід права власності на земельну ділянку з долученим до неї державним актом на право власності на земельну ділянку з відповідними відмітками нотаріуса та територіального органу земельних ресурсів про перехід такого права; свідоцтво про право на спадщину з долученим до нього державним актом на право власності на земельну ділянку спадкодавця з відповідними відмітками нотаріуса та територіального органу земельних ресурсів про перехід такого права до спадкоємців. За наявності цих документів земельна ділянка входить до спадкової маси. Спадкоємці отримують свідоцтво про право на спадщину, де зазначається майно, що успадковується повністю (один спадкоємець) або ж частка такого майна (декілька спадкоємців). Якщо одна земельна ділянка успадковується одним спадкоємцем, нотаріус одразу робить відмітку на державному акті про перехід права власності на успадковану земельну ділянку до спадкоємця і віддає його разом із свідоцтвом про право на спадщину. Оскільки земельні ділянки були передані їм у користування з чоловіком як подружжю, то відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім»ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною власністю. Всі твердження позивача що до недійсності рішення сесії Гошівської сільської ради від 08.10.2015 року №750-33/2015 є необґрунтованими та безпідставними, а тому в позові просить відмовити.В останні судові засідання відповідачка ОСОБА_4 не з"явилась, причини своєї неявки не повідомила, хоч про час та місце слухання справи була належним чином повідомлена судом..

Представник відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_8 (довіреність а.с.69) в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити у позові за безпідставністю.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши надані сторонами та перевіривши в судовому засіданні докази, вважає, що позовні вимоги з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог не підлягають до задоволення, виходячи з наступного:

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. У свою чергу, згідно п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування та розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебуваються у власності громадян і юридичних осіб.

Відповідно до п.п. «а», «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього кодексу.

У п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад є вирішення ; питань регулювання земельних відносин .

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Ст.1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно.

За змістом ч.1ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч.3.ст.3 Закону України від 01 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Згідно абз.3 ч.2ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У пункті 3.5 інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", звертається увага на те, що спори про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз'яснень, викладених в пунктах 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7, про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК України).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності:

-ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки;

- виготовлення технічної документації на земельні ділянки;

- визначення меж земельної ділянки в натурі;

- погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами;

- одержання у встановленому порядку Державного акта на землю;

- реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретну земельну ділянку не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х Земельного Кодексу України «Перехідні положення».

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року за №15-92 «Про приватизацію земельних ділянок». Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

З січня 2013 року державні акти на земельну ділянку не видаються. Замість державного акту власник землі отримує свідоцтво про право власності на нерухоме майно (ст. 18 Закону «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень»), яке видається органами державної реєстрації прав на нерухоме майно, в тому числі і на права, які виникли до 01.01.2013 року, оскільки повноваження Держземагенства в частині державної реєстрації прав на земельні ділянки припинені.

Крім того, в силу ст. 79 ЗК України, земельна ділянка, як об'єкт права власності це - частина земної поверхні, з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Формування земельної ділянки, як об'єкта цивільних прав полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Земельна ділянка може бути об'єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується копією архівного витягу з рішення №2, 17 сесії 21 скликання Гошівської сільської Ради народних депутатів від 2 грудня 1993 року №114/04-02/Ш-1 від 25.05.2017р. , Гошівська сільська Рада народних депутатів вирішила передати безоплатно у приватну власність земельну ділянку гр.ОСОБА_5 заг.площею 0,70га для обслуговування житлового будинку - 0,25га , для ведення підсобного господарства - 0,45га (а.с.6). Місцезнаходження земельних ділянок, їх конфігурація та площа кожної окремої земельної ділянки не вказано.

У відповідності до відповіді начальника архівного відділу від 09.06.2017р. №78/04-02/Д-4 (а.с.7) - в рішенні №2, 17 сесії Гошівської сільської ради від 02.12.1993 року відсутній текс "... через відсутність бланків державних актів, видані поани вважати як такими, що видаються взамін держаного акту".

Згідно копії архівного витягу з рішення 5 сесії 2 демократичного скликання Гошівської сільської Ради від 25 листопада 1996 року «Про розподіл земельних ділянок між громадянами села Гошів в урочищі «За селом»» №124/04-02/Ш-1 від 09.06.2017р. , сесія Гошівської сільської Ради народних депутатів вирішила надати в постійне користування гр.ОСОБА_5, земельну ділянку третій ряд від Гузіївської дороги пл. 0,10га (а.с.8).

Копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 14.08.2007 року , свідчить, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (а.с. 10).

Копія заповіту від 09.08.2007 року підтверджує, що ОСОБА_5 все своє майно, де б воно не було, із чого не складалося, і взагалі, все те, що буде йому належати , і на що він за законом матиме право, заповідає ОСОБА_2, якого зобов'язує надати безоплатно право проживати в спадковому будинку в АДРЕСА_1 Долинського району Івано-Франківської області до смерті ОСОБА_4 (а.с.9).

У відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 15.06.2017р. (а.с.80) - спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_5, 1944 р.н., який помер 11 серпня 2007 року, є його син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 Спадщина, на яку видано це свідоцтво , складається з 5/6 часток у праві власності на житловий дерев"яний будинок, з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що знаходиться в АДРЕСА_1

Як встановлено в судовому засіданні та вбачається з копії заяви ОСОБА_4 від 05.06.2015 року, остання звернулася у сільську раду з проханням передати їй у власність земельні ділянки 0.47га для ведення особистого селянського господарства, а саме: 0.20га в урочищі «Оболоня»; 0.10га в урочищі «За селом», 0.17 га в урочищі «За копачкою» (а.с. 17).

Відповідно до рішення Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 10.07.2015 року № 628-31/2015 - надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою шодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр.ОСОБА_4 загальною площею 0.2829 га для ведення особистого селянського господарства в с.Гошів, а саме: площею 0.1828 га в урочищі «Оболоня», площею 0.1001 га в урочищі «За селом». Зобов'язано гр.ОСОБА_4 замовити в ліцензованій землевпорядній організації розробку технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянки в натурі (на місцевості) на вищевказані земельні ділянки. Зобов'язано гр.ОСОБА_4 технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) подати на розгляд та затвердження сесії сільської ради у встановленому законодавством порядку (а.с.18).

Як вбачається з витягу з протоколу пленарного засідання 31 сесії сільської ради 6 скликання від 10.07.2015 року - рішення прийнято одноголосно (а.с. 60).

Рішення Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської області від 08.10.2015 року № 750-33/2015 року було затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та передано у власність гр.ОСОБА_4 земельні ділянки загальною площею 0.2829 га для ведення особистого селянського господарства, а саме: в урочищі "Оболоня" с.Гошів площею 0.1828га (кадастровий номер НОМЕР_4) , в урочищі "За селом" с.Гошів площею 0.1001 га (кадастровий номер НОМЕР_2). Гр.ОСОБА_4, у встановленому законодавством порядку зобов'язано виготовити та зареєструвати правовстановлюючі документи на право власності на вищевказані земельні ділянки (а.с.20) .

Як вбачається з витягу з протоколу пленарного засідання 33 сесії сільської ради 6 скликання від 08.10.2015 року рішення прийнято одноголосно (а.с. 62).

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер:46105871 від 22.10.2015 року (а.с.70), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер:46106131 від 22.10.2015р. (а.с.71), витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку(а.с.72) , свідоцтво про право власності на нерухоме майно, індексний номер:46090160 від 22.10.2015 року (а.с.75), витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно індексний номер:46090687 від 22.10.2015р. (а.с.76), витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку(а.с.77) , підтверджують, що відповідачка ОСОБА_4 являється власником земельних ділянок, які надані для ведення особистого селянського господарства площею відповідно 0.1828 га ( кадастровий номер НОМЕР_1 ) та 0.1001 га ( кадастровий номер НОМЕР_2).

Позивач посилається на те, що передача цих земельних ділянок відповідачці ОСОБА_4 у власність є незаконною, здійснена з порушенням норм Земельного кодексу України, оскільки земельні ділянки, які були передані батькові у власність рішеннями Гошівської сільської ради від 2.12.1993 року загальною площею 0,70 га та у постійне землекористування від 25.11.1996 року площею 0,10 га у урочищі «За селом» , після його смерті перейшли до нього відповідно у власність та землекористування. Після смерті батька тільки він сплачував земельний податок за всі ці земельні ділянки, у тому числі і за земельну ділянку в урочищі «За селом». Батько склав заповіт не на позивачку, а на нього, він реально користувався цими земельними ділянками. У нього земельні ділянки ніхто не вилучав, дозволу про їх передачу ОСОБА_4 він не надавав

Такі твердження суд не бере до уваги виходячи з наступного:

Як зазначено у п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5, який був спадкодавцем в даних правовідносинах, за своє життя не провів реєстрації права власності на спірні земельні ділянки за собою.

При таких обставинах спадкодавець ОСОБА_5, права власності на спірні земельні ділянки не набув, а отже його права не могли перейти до спадкоємця по заповіту позивача по справі ОСОБА_2

Суд також враховує ту обставину, що зареєструвати у встановленому порядку право власності на спірні земельні ділянки з часу їх набуття та до дати смерті ОСОБА_5, останньому нічого не заважало, отже реалізацію свого права на землю він не здійснив зі своєї вини.

Таким чином , з досліджених судом доказів, що подані сторонами, встановлено, що ОСОБА_5, за життя не оформив у встановленому законом порядку право власності на земельні ділянки загальною площею 0,2829 га для ведення особистого селянського господарства, а саме: в урочищі «Оболоня» с.Гошів площею 0,1828 га, та в урочищі «За селом» с. Гошів площею 0,1001 . Отже вказані ділянки не є об'єктом спадкування і не увійшли до спадкової маси.

Жодних правовстановлюючих документів на право власності чи користування позивачем земельними ділянками в урочищах «Оболонь» та «За селом» суду не представлено, а записи погосподарської книги про те, що позивач є головою домогосподарства, за яким обліковувалися спірні земельні ділянки, не є підтвердженням права власності чи права користування ними . Його пояснення про те, що він реально користується цими земельними ділянками та після смерті батька сплачував земельний податок за всі ці земельні ділянки не є підставою для передачі йому цих земель та скасування рішень сесії сільської ради, які прийняті відповідно до вимог закону та в межах її компетенції.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що оскаржуване рішення Гошівської сільської ради від 08.10.2015 року № 750-33/2015 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) гр.ОСОБА_4В.» прийняте на пленарному засіданні сільської ради після обговорення одноголосно, з дотриманням вимог ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та в межах повноважень сільської ради, є правомірним, обґрунтованим, відповідає чинним нормативно-правовим актам.

Оскільки підстав для визнання недійсним та скасування рішення Гошівської сільської ради від 08.10.2015 року №750-33/215 в судовому засіданні не встановлено, немає і підстав для визнання недійсним та скасування свідоцтв про право власності на земельні ділянки: площею 0,1828 га в урочищі "Оболоня" с.Гошів Долинського району Івано- Франківської області, кадастровий номер НОМЕР_1 від 22.10.2015 року, індексний номер 46105871, та площею 0,1001 га в с.Гошів Долинського району Івано-Франківської області, кадастровий номер НОМЕР_2 від 22.10.2015 року, індексний номер 46090160, тому позов не підлягає до задоволення за безпідставністю позовних вимог.

На підставі ст.ст. 12, 22,125, 155,158 Земельного кодексу України, ст.ст. 15, 331, 1216, 1218, 1225, 1268 Цивільного кодексу України, керуючись ст.ст.10,60, 88, 213-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Гошівської сільської ради Долинського району Івано-Франківської , ОСОБА_4, про визнання недійсним рішення сесії Гошівської сільської ради від 8.10.2015 року №750-33/2015- відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подачі апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до Апеляційного суду Івано-Франківської області .

Суддя:

Повний текс рішення виготовлено 31.10.2017р.