Справа № 161/346/17
Провадження № 2/161/1197/17
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі: головуючого - судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позивач свій позов мотивує тим, що 18 листопада 2016 року близько 22 години 20 хвилин ОСОБА_4, керуючи транспортним засобом «Нісан Прімастар», д.н.з. НОМЕР_1 по вул. Рівненській зі сторонни Київського майдану в напрямку пр-ту Відродження м. Луцька, проїжджаючи шляхопровід по вул. Рівненській, на якому проводяться ремонтні роботи, не дотримався безпечного інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під її керуванням. Внаслідок вказаної ДТП її автомобіль отримав механічні ушкодження, а вона отримала тілесні ушкодження у вигляді забою спинки носа та носової кровотечі.

Вказує, що вина ОСОБА_4 підтверджується постановою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 січня 2017 року, якою його визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України. Постановою апеляційного суду Волинської області від 20.02.2017 року постанова від 26.01.2017 року залишена без змін.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_4 застрахована у ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», на мінімальну суму. Однак, відповідно висновку №0039 Експертного автотоварознавчого дослідження вартість матеріального збитку, завданого їй на момент ДТП 18.11.2016 року становить 267 015 грн.

Крім того, їй заподіяна моральна шкода, яка полягає в тому, що діями відповідача їй завдано фізичний біль та страждання, які зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я внаслідок ДТП, душевними стражданнями, які зазнала у зв'язку із знищенням її автомобіля. У неї двоє малолітніх дітей, проживає за межами м. Луцька, а тому їй необхідно добиратися на роботу та підвозити дітей до школи та садочка. З 18.11.2016 року вона вимушена користуватися послугами як громадського транспорту так і допомогою рідних і близьких. Вона молода жінка і травма обличчя додавала їй душевних страждань. Відповідач своєї вини не визнає, шкоду не відшкодовує.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач та його представник позовні вимоги про відшкодування майнової шкоди визнали частково, у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди просять відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково.

Стаття 16 Цивільного кодексу України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З матеріалів справи встановлено, що 18.11.2016 року, близько 22 год. 20 хв., ОСОБА_4 керуючи транспортним засобом, марки «Нісан», державний реєстраційний знак НОМЕР_1, здійснюючи рух по вул. Рівненській у напрямку пр. Відродження, що в м. Луцьку Волинської області, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не вибрав безпечну швидкість руху, при виявлені небезпеки чи перешкоди, яку він об'єктивно спроможний був виявити, не вжив заходів для зменшення швидкості руху, аж до зупинки транспортного засобу, або для безпечного для інших учасників руху об'їзду перешкоди, не дотримався безпечного бокового інтервалу, допустив зіткнення з транспортним засобом, марки «Додж», державний реєстраційний знак НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_1, яка здійснювала рух у попутному напрямку з правого боку, після чого, автомобіль під керуванням ОСОБА_4, зіткнувся із бетонним блоком, внаслідок чого, транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим порушив вимоги, передбачені п.2.3 (б); п.12.3; п.13.1 та п.2.10 ПДР України.

Постановою Луцького міськрайонного суду від 26 січня 2017 року ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення і накладено на нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортними засобами строком 1 рік (а.с. 52-53).

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 20 лютого 2017 року постанову Луцького міськрайнного суду від 26 січня 2017 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, позивач є власником автомобіля «Додж», державний номерний знак НОМЕР_4, який зазнав пошкоджень в результаті ДТП (а.с. 23).

На час ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як володільця автомобіля «Нісан», державний номерний знак НОМЕР_5, була застрахована у відповідності до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «Пожежно-страхова компанія».

Позивач у позовній заяві зазначає, що вона не зверталася до вказаної вище страхової компанії із заявою про виплату страхового відшкодування, оскільки, Луцьким міськрайонним судом, із вини ОСОБА_4 затягувався розгляд справи, відповідачем завдано їй не тільки матеріальну шкоду, а і моральну і саме з відповідача позивач бажає стягнути завдану їй шкоду.

Відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля №0039 від 15.12.2016 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Додж», державний номерний знак НОМЕР_4 внаслідок його пошкодження у ДТП 18 листопада 2016 року станом на час проведення дослідження складає: 267015 грн.. (а.с. 13-19).

Відповідно до акту виконаних робіт №УЗ-0004720 по проведенню автотоварознавчого дослідження, вартість автотоварознавчого дослідження легкового автомобіля «Додж», державний номерний знак НОМЕР_4, яка була сплачена позивачем, становить 3000 грн. (а.с. 28).

Згідно висновку №8668 судової автотоварознавчої експертизи за матеріалами справи №161/346/17 залишкова вартість автомобіля НОМЕР_6, на дату ДТП 18.11.2016 року складає 267014,78 грн. Вартість автомобіля НОМЕР_6, на день проведення експертизи становить 99467,83 грн. (а.с. 83-87)

Згідно ч. 1, 2 ст. 22 Цивільного кодексу України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням, зокрема, транспортних засобів, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ч. 2 ст. 1192 Цивільного кодексу України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Також, позивач вказала, що завдану моральну шкоду вона оцінює у 20 000 грн.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Приписами ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Як роз'яснено в п.п.3, 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При цьому, згідно методичних рекомендацій «Про відшкодування моральної шкоди», наданих Міністерством юстиції України листом від 13.05.2004 року за №35-13/797, моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.

Виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд вважає доведеним заподіяння позивачу моральної шкоди в сумі 3000 грн. у зв'язку з ушкодженням здоров'я, пошкодженням її майна внаслідок ДТП.

Також, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті автотоварознавчого дослідження легкового автомобіля та судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Отже, стягненню з відповідача в користь позивача підлягає заподіяна майнова шкода в розмірі 167546,95 грн. (267014,78-99467,83), моральна шкода в розмірі 3000 грн., витрати по оплаті автотоварознавчого дослідження легкового автомобіля в розмірі 3000 грн. та судовий збір в розмірі 3275,47 грн., а всього на суму 176 822,42 грн.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 79, 84, 88 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1166, 1187, 1188, 1194 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_7 в користь ОСОБА_1 167546,95 грн. (сто шістдесят сім тисяч п'ятсот сорок шість грн. 95 коп.) майнової шкоди, 3 000 грн. (три тисячі грн.) за проведення експертного автотоварознавчого дослідження автомобіля, 3000 грн. (три тисячі грн.) моральної шкоди та 3275,47 грн. (три тисячі двісті сімдесят п'ять грн. 47 коп.) судового збору, всього на загальну суму 176 822,42 грн. (сто сімдесят шість тисяч вісімсот двадцять дві грн. 42 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк