Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Луганська В.М.
Справа № 415/3676/16-ц
Провадження № 22ц/782/153/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Сєвєродоне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі

головуючого Луганської В.М.,

суддів - Карташова О.Ю., Дронської І.О.

за участю секретаря: Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 31 січня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 23.03.2016 року о 10 годині 00 хвилин, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за адресою: м. Лисичанськ, вул. ім. В.Сосюри (колишня назва - Свердлова), будинок 349, було пошкоджено його легковий автомобіль НОМЕР_1. Винним у завданні шкоди позивач вважає відповідача, який керуючи легковим автомобілем НОМЕР_2, в порушення Правил дорожнього руху, повертав з другого ряду ліворуч у провулок біля будівлі Державної податкової інспекції у м. Лисичанську у той час, коли ОСОБА_2 рухався у крайній лівій смузі. Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди, позивач та відповідач, добровільно кожний, склали повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду від 23.03.2016 року в якому за схемою визначено положення транспортних засобів та їх рух. Повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду підписано учасниками ДТП, та на час складання повідомлення відповідач був згодний з тим, що він винний у скоєнні ДТП, але пізніше відмовився від відшкодування шкоди майну позивача.

В результаті дій відповідача його легковий автомобіль «NISSAN TINO» зазнав пошкоджень, відповідно до висновку № 60 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки шкоди, завданої власнику транспортного засобу від 31.05.2016 року, розмір завданої шкоди складає 26 047 гривень 98 копійок. Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у сумі 26 047 гривень 98 копійок, а також судові витрати.

Під час розгляду позивач уточнив заявлені вимоги, та зазначив, що протиправними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду. Просив суд стягнути з ОСОБА_3 В на користь позивача відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 26 047 гривень 98 копійок, моральну шкоду у сумі 5 000 гривень 00 копійок, а також стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 31 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

Не погодившись з вищевказаним рішенням ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій апелянт просить скасувати рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 31 січня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги повністю. Вважає зазначене рішення незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник апеляційну скаргу підтримали, посилаючись на доводи викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнав, вважає, що підстав для скасування судового рішення не має.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які брали участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні постанова про закриття кримінального провадження або постанова про адміністративне правопорушення. У схемі повідомлення про ДТП відсутнє визначення місця зіткнення транспортних засобів, на якій саме смузі руху воно сталося. Суд дійшов висновку, що позивачем не було надано достатніх і переконливих доказів для визначення протиправних дій відповідача так і для визначення наявності в його діях вини чи її ступеня у дорожньо-транспортній пригоді.

Колегія суддів судової палати вважає, що до такого висновку суд першої інстанції дійшов поспішно.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ст. 1187 ЦК України встановлено, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права і обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Між тим, як свідчать матеріали справи, суд першої інстанції не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, не попереджував осіб, які беруть участь у справі про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій та здійсненню їх прав.

Визнаючи відсутність у справі висновків спеціалістів або експертів з яких вбачалося, які саме норми Правил дорожнього руху і ким були порушені, чи мали учасники дорожньо-транспортної пригоди можливість його уникнути, суд не роз'яснив сторонам, що вина чи безвинність дій повинна доказуватися певними засобами доказування, що призвело до неповного з'ясування обставин по справі.

Так, в судовому засіданні апеляційної інстанції встановлено, що 23 березня 2016 року о 10-00 годині у м. Лисичанську по вул. Свердлова, 349 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю легкового автомобіля НОМЕР_3 під керуванням позивача ОСОБА_2 та легкового автомобіля НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_3

Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди сторони склали європротокол (повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду) в якому зазначели обставини дорожньо- транспортної пригоди (а.с.8, 50).

В повідомленні про дорожньо-транспортну пригоду сторони не зазначили хто винний у скоєні ДТП.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач ОСОБА_3 себе винним у скоєнні ДТП не вважає.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобіль позивача зазнав ушкоджень.

Після скоєння дорожньо-транспортної пригоди сторони 23.03.2016 року були в ТОВ «Автосервіс-Лада» щодо ремонту пошкодженого автомобіля позивача, і оплату за проведення ремонту автомобіля позивача гарантував відповідач ОСОБА_3 (а.с.74), що підтверджується розпискою.

Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 27 квітня 2017 року по справі було призначено судово-автотехнічну експертизу (а.с.190-191).

Згідно висновку експерта від 08.06.2017 року №19/113/9-1/91е (а. с.201-206), оскільки є протиріччя в механізмі ДТП згідно показів водія автомобіля ВАЗ-2103 та водія автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» та свідків в частині розташування вказаних транспортних засобів по ширині проїжджої частини у момент коли водій автомобіля ВАЗ-2103 застосував маневр ліворуч, а також з технічної точки зору на схемі ДТП відсутні дані, а саме «прив'язка» осей вказаних т/з по ширині проїжджої частини, тобто розміри за допомогою яких можливо усунути протиріччя в показах водія автомобіля ВАЗ-2103 та водія автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» та свідків у вказаній частині, то з технічної точки зору експертом було розглянуто всі варіанти механізму ДТП згідно показів водіїв та свідків.

Згідно вказаного висновку експерта механізм ДТП згідно показів водія автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» та свідків:

В даній дорожній ситуації водію автомобіля Nissan-Almera Tino слід було керуватися технічними вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху.

В цій дорожній ситуації, водію автомобіля BA3-2103 перед початком виконання маневру повороту ліворуч слід було керуватися технічними вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

В цій дорожній ситуації водій автомобіля BA3-2103 мав технічну можливість запобігти зіткненню діючи відповідно до технічних вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху, для чого не було перешкод технічного

З технічної точки зору дії водія автомобіля BA3-2103 невідповідні технічним вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху знаходилися в причинному зв'язку із ДТП.

Згідно висновку експерта механізм ДТП згідно показів водія автомобіля BA3-2103:

Водію автомобіля BA3-2103 перед зміною напрямку руху ліворуч слід було керуватися технічними вимогами пунктів 10.1 Правил дорожнього руху.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» вже виконував обгін в цій дорожній ситуації водію автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» у момент коли водій автомобіля ВАЗ- 2103 почав змінювати напрямок руху ліворуч слід було керуватися технічними вимогами пункту 12.3 Правил дорожнього руху.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» ще рухався за ним, то водію автомобіля «NISSAN- ALMERA TINO» слід було керуватися технічними вимогами пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» вже виконував обгін в цій дорожній ситуації для відповіді на питання слід вказати відстань яка була між автомобілями у момент коли водій автомобіля BA3-2103 почав змінювати напрямок руху ліворуч.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» ще рухався за ним, то у разі відмови водія автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» від зміни напрямку руху ліворуч, тобто у разі відповідності його дій вимогам п. 10.1 ПДРУ зіткнення виключалося.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» вже виконував обгін, водій автомобіля BA3-2103 мав технічну можливість запобігти зіткненню, діючи відповідно до технічних вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» ще рухався за ним, водій автомобіля BA3-2103 не мав технічної можливості уникнути ДТП діючи відповідно до технічних вимог пункту 10.1 Правил дорожнього руху.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» вже виконував обгін в цій дорожній ситуації з технічної точки зору дії водія автомобіля BA3-2103 невідповідні технічним вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху знаходилися в причинному зв'язку із ДТП.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» вже виконував обгін в цій дорожній ситуації для відповіді на питання відносно водія автомобіля «NISSAN- ALMERA TINO», слід вказати відстань яка була між автомобілями у момент коли водій автомобіля BA3-2103 почав змінювати напрямок руху ліворуч.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» ще рухався за ним, в діях водія автомобіля ВАЗ- 2103 відсутні будь-які невідповідності вимогам ПДРУ, які б знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв'язку з виникненням ДТП.

Якщо водій автомобіля BA3-2103 застосував маневр ліворуч, коли автомобіль «NISSAN-ALMERA TINO» ще рухався за ним, дії водія автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» не відповідали вимогам п. 10.1 ПДРУ та знаходилися, з технічної точки зору, у причинному зв'язку із ДТП.

Оцінюючи в сукупності вищевказаний висновок експерта з іншими доказами по справі, колегія суддів судової палати бере за основу висновок експерта в частині визначення механізму ДТП згідно показів водія автомобіля «NISSAN-ALMERA TINO» та свідків, відповідно якого в цій дорожній ситуації водій автомобіля ВАЗ-2103 мав технічну можливість запобігти зіткненню діючи відповідно до технічних вимог пункту 10.1. Правил дорожнього руху, для чого не було перешкод технічного характеру і з технічної точки зору дії водія автомобіля ВАЗ-2103 невідповідні технічним вимогам пункту 10.1. Правил дорожнього руху і знаходилися в причинному зв'язку із ДТП, виходячи з наступного.

Сторонами не заперечується відсутність дорожньої розмітки по вул. Сосюри (колишня назва - Свердлова) на день зіткнення.

Звертаючись до суду позивач обгрунтовував свої вимоги тим, що він рухався по крайній лівій смузі, а відповідач повертав з другого ряду ліворуч у провулок біля будівлі податкової інспекції у м. Лисичанську. В судовому засіданні ОСОБА_2пояснив, що він рухався на автомобілі по другій полосі, потім перестроївся на третю полосу для здіснення повороту вліво і стався удар в праву сторону його автомобіля, відповідач повертав вліво з другого середнього ряду.

Як вбачається із повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8, 50) від 23.08.2016 року, яка підписана обома водіями, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зазначили про обставини дорожньо-транспортної пригоди. В розділі 12 зазначено, що ОСОБА_2 (транспортний засіб В) рухався під час руху в одному і тому ж напрямку, але в іншій смузі, автомобіль ОСОБА_3 (транспортний засіб А ) під час заїзду на стоянку, під час повороту ліворуч.

В судовому засіданні ОСОБА_3 пояснив, що перед зіткненням він рухався по крайній лівій полосі, а ОСОБА_2 рухався по полосі зустрічного руху. Доказів на підтвердження своїх пояснень відповідачем та його представником суду не надано.

Колегія суддів вважає, що пояснення відповідача про те, що позивач рухався по полосі зустрічного руху спростовується повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду (а.с.8, 50) від 23.08.2016 року, яка підписана обома водіями де зазначено, що автомобіль позивача рухався в одному і тому ж напрямку але в іншій смузі.

ОСОБА_3 не зазначив у вказаному повідомлені, що автомобіль позивача рухався чи здійснив виїзд на смугу зустрічного руху. Крім того, пояснення ОСОБА_3 в цій частині спростовуються і показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6

Колегія суддів не приймає до уваги пояснення представника ОСОБА_3, що на схемі ДТП вказано, що автомобіль ОСОБА_2 рухався по смузі призначеної для маршрутних транспортних засобів у зустрічному напрямку, оскільки на схемі, яка зазначена у повідомлені про ДТП відсутнє визначення місця зіткнення транспортних засобів на якій саме смузі руху воно сталося.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем було порушено п. 10.1 Правил дорожнього руху, згідно яких перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху і дії відповідача знаходилися в причинному зв'язку із ДТП.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За змістом ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що, відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до звіту № 60 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки шкоди, завданої власнику транспортного засобу від 31.05.2016 року розмір завданої шкоди власнику легкового автомобіля НОМЕР_3 - складає 26 047, 98 грн.

Враховуючи, що достовірно встановлено, що дійсно відбулося ДТП та винним у його скоєнні є відповідач ОСОБА_3, тому вимоги позхивача про стягнення коштів на відшкодування матеріальної шкоди є обґрунтованими і підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується вимог про стягнення моральної шкоди, то колегія суддів вважає, що вони підлягають задоволенню частково, враховуючи наведене.

Згідно ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Разом з тим, як роз'яснено у постанові Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Звернувшись з вказаною вимогою, позивач вказував, що моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких зазнав позивач у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача та пошкодженням його майна.

Колегія суддів вважає вказані доводи обґрунтованими та погоджується з тим, що позивачу була спричинена моральна шкода відповідачем.

Проте, визначаючи розмір моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає вказаний позивачем її розмір завищеним, та вважає, що стягненню підлягає моральна шкода у розмірі 1 000 грн.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Лисичанського міського суду від 31 січня 2017 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення заявлених вимог позивача.

Судові витрати слід стягнути з відповідача на користь позивача, у відповідності до положень ст.88 ЦПК України у розмірі 1 642, 78 грн.

Керуючись ст.ст. 219, 303, 304, 307, 309,316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 31 січня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлені вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду у розмірі 26 047 ( двадцять шість тисяч сорок сім) гривень 98 коп., моральну шкоду у розмірі 1 000, 00 (одна тисяча) гривень, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 642 (одна тисяча шістьсот сорок дві) гривні 78 коп.

Рішення апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Cудді: