Справа № 379/391/17 Головуючий у І інстанції Потеряйко С. А.
Провадження № 22-ц/780/4110/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - Іванової І.В.,

суддів - Верланова С.М., Таргоній Д.О.

при секретарі - Тимошевській С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Таращанського районного суду Київської області від 27 червня 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ПриватБанк звернувся до суду з даним позовом, мотивуючи тим, що в між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір б/н від 08.06.2011 року на підставі якого відповідачка отримала кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із сплатою 30% на рік на суму залишку.

ОСОБА_3 зазначив, що в результаті невиконання умов договору у відповідачки перед ОСОБА_4 виникла заборгованість ПАТ КБ «ПриватБанк» в розмірі 29069,75 грн., з якої: 560,16 грн. заборгованість за кредитом; 22467,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4181,20 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1360,46 грн. штраф (процентна складова), яку ОСОБА_3 просив стягнути з відповідачки.

У своїх запереченнях на позов відповідачка зазначала, що позов подано з порушенням строків позовної давності. Крім того послалась, що дізналась про заборгованість перед банком з смс повідомлення лише у 2017 році у розмірі 5610 грн. і у квітні 2017 року погасила її, перечисливши на рахунок ОСОБА_4 5610 грн., а з копії позовної заяви дізналась що її борг складав лише 560 грн. 16 коп., тобто банк ще й ошукав її на 5049 грн. 84 коп., тому просила відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 27 червня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням ПриватБанк подав апеляційну скаргу посилаючись на те, що судом невірно розраховано строк позовної давності, висновок суду не узгоджується з позицією Верховного Суду України з аналогічних справ. Тому просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідачки судові витрати.

У своїх запереченнях на апеляційну скаргу відповідачка зазначила, що при винесенні рішення суд керувався тими ж висновками ВСУ на які посилається ОСОБА_3 у своїй скарзі, тому просила відхилити апеляційну скаргу як необґрунтовану та залишити рішення суду без змін.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступного.

Згідно положень статей 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до укладеного договору № б/н від 08.06.2011 року відповідачка ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 700 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки, яка діяла до травня 2017 року, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки (а.с.37).

Згідно розрахунку, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк», заборгованість відповідачки перед позивачем станом на 28.02.2017 року становить 29069,75 грн., з яких: 560,16 грн. заборгованість за кредитом; 22467,93 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 4181,20 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 1360,46 грн. штраф (процентна складова) (а.с.63-64).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, поточна заборгованість у відповідачки виникла з 2012 року, а з даним позовом позивач ОСОБА_4 звернувся 20 березня 2017 року, включивши до позовних вимог як всю заборговану суму, так і нараховані проценти, починаючи з 2012 року.

З пояснень відповідачки, яка зазначила, що втратила картку у 2013 році, так і з розрахунку заборгованості вбачається, що 27 березня 2013 року, відповідачка останній раз скористалась карткою та більше ніяких платежів не вносила (а.с.32).

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи та фактично не заперечуються сторонами.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне) виконання.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

У правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 06 листопада 2013 року в справі № 6-116цс13 зазначено, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення.

Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що сплив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом.

Проте вирішуючи спір, суд першої інстанції не перевірив коли у кредитора виникло право на звернення до суду, оскільки виконання договору здійснюється відповідно до графіків погашення кредиту, то початком перебігу строку позовної давності є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, проте не сплатив його.

Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідачка заперечуючи проти позовних вимог, просила застосувати позовну давність.

Так, звернення позивача до суду із позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором тільки 05.03.2017 року свідчить про сплив строку позовної давності для звернення до суду в частині заборгованості по стягненню чергових щомісячних платежів (простроченої заборгованості) та процентів, що виникли до 01.03.1014 року.

Таким чином, враховуючи, що відповідачка дійсно ухилялася від взятих на себе зобов'язань, з неї підлягає стягненню основна заборгованість в сумі 560,16 грн. та заборгованість за процентами та комісією в частині, що виникла і не сплачена в межах строку позовної давності, а саме з 01.03.2014 року по 28.02.2017 року, тобто по день станом на який вчинено розрахунок ОСОБА_4, а саме за процентами в сумі 497,29 грн., за комісією в сумі 1300 грн. також підлягає стягненню штраф за порушення позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань, відповідно до Умов надання банківських послуг.

При цьому колегія суддів не може взяти до уваги доводи відповідачки щодо сплати заборгованості за кредитом у сумі 5610 грн., оскільки належних та допустимих доказів цього сторони не надали.

Таким чином, оскільки судом першої інстанції не була дана належна правова оцінка обставинам справи, у повній мірі не зясовані фактичні обставини справи, встановлення яких має важливе значення для правильного вирішення спору, тому відповідно до вимог ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 в межах строків позовної давності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено.

Так, ОСОБА_4 сплачено судові витрати в загальній сумі 3360 грн., при цьому позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено на 14,5 %, тому стягненню з відповідачки на користь ОСОБА_4 підлягає сума коштів у розмірі 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 309,314,316 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 27 червня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08.06.2011 року у сумі 560,16 грн., заборгованість за процентами у сумі 497,29 грн., заборгованість за комісією 1300 грн., штраф (фіксована частина) 500 грн. та процентна складова 1360,46 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у сумі 487,20 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді :