Справа №766/6920/17
Пров. №2/766/6646/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2017

Херсонський міський суд Херсонської області у складі:

головуючий суддя Гаврилов Д.В.

секретар Кована В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Ідея Банк" в якому просив визнати недійсним кредитний договір №Р20.194.71141 від 11.07.2013 року.

Позовні вимоги мотивовано тим, що при укладенні вказаного кредитного договору порушені права позивача, як споживача, а саме: включено до договору несправедливі положення про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо сплати за обслуговування кредиту і це є підставою для визнання таких положень недійсними. Також позивач зазначає, що їй не була надана відповідачем в повному обсязі інформація про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову та просив розглядати справу без його участі.

Заслухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з урахуванням наступного.

Судом встановлено, що 11.07.2013 року між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № Р20.194.71141 від 11.07.2013 року, за яким позивач отримав кредитні кошти на поточні потреби в сумі 37095 грн., на строк 60 місяців зі сплатою 7,9000% річних. Сторонами було погоджено всі істотні умови договору.

Згідно зі ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Як вбачається зі змісту спірного кредитного договору в ньому передбачено всі істотні умови такого виду договорів, відповідно до вимог чинного на час його підписання цивільного законодавства.

Таким чином, укладаючи договір, сторони дійшли згоди щодо його укладання відповідно до викладених в ньому умов, а відтак, з власної ініціативи, з власної волі та на свій розсуд визначили для себе правила подальшої поведінки, зокрема, щодо усіх ризиків, пов'язаних з невиконанням боржником своїх обов'язків щодо погашення кредитної заборгованості.

Не можуть бути врахованими доводи позивача відносно того, що під час укладення договору їй в порушення вимог ЗУ "Про захист прав споживачів" не було повідомлено про умови кредитування, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема підписаною позивачем заявою та довідкою-повідомленням від 11.07.2013 року. Також, відповідно до п. 5.1 оспорюваного кредитного договору, сторони погодили, що позичальник заявляє та гарантує, що Банк перед укладенням кредитного договору повідомив йому у належній формі у повному обсязі інформацію, передбачену ч. 2 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів", зазначена інформація йому відома та зрозуміла, з вказаним законом він ознайомлений, ознайомився з тарифами банку і згідний з ними, умови даного договору вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам.

Оспорюваний кредитний договір містить інформацію як про суму кредиту (п.1.1), так і про дату укладення правочину, відсоткову ставку та плату за обслуговування кредитної заборгованості (п.п. 1.2-1.4).

Що стосується посилань позивача про незаконність встановлення банком плати за обслуговування кредитної заборгованості, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" передбачено, що у договорі про надання споживчого кредиту, зокрема, зазначається детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з врахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг, пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту.

Відповідно до ст.2 ЗУ "Про банки і банківську діяльність", банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно п.8 ст.47 ЗУ "Про банки і банківську діяльність", банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Наведене свідчить про те, що така форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Частинами 1, 3 та 5 ст. 203 ЦК України визначають, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що кредитний договір відповідає вимогам ЗУ "Про захист прав споживачів", ЦК України та інших актів цивільного законодавства, а тому підстав для визнання його недійсним відповідно до вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України не вбачається.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 217 627-629, 638, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 213-218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Херсонський міський суд Херсонської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_2