АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/13/17 Номер провадження 22-ц/786/2645/17Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Пікуля В.П.

За участю секретаря : Кальник А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло Інвест Полтава" на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло Інвест Полтава" до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство "Полтаваагротранс" про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло Інвест Полтава" до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство "Полтаваагротранс" про усунення перешкод в користуванні власністю, виселення відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ТОВ "Житло Інвест Полтава", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, просить рішення скасувати та постановити нове про задоволення позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про її задоволення.

Згідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу державного майна від 29.06.1994 р., укладеного між Фондом комунального майна області та ВАТ «Полтаваагротранс», останнє набуло право власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що складається з підвалу літ. «А1-9», спортклубу літ. «А-1» та підвалу літ. «А1-1», розташованих в м. Полтаві, по вул. Київське Шосе, 56. Вказаний договір посвідчено держаним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 2-1746.

На даний час право власності на зазначений гуртожиток належить ТОВ «Житло Інвест Полтава» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САК №151014 від 27.05.2015 року, зареєстрованого в ДРРП за № 01.

Звертаючись до суду з позовом, після зміни підстав позову та уточнення позовних вимог, позивач просив усунути перешкоди у користуванні приватною власністю та виселити відповідача з кімнати №908, що розташована в гуртожитку по вул. Київське Шосе, 56 в м. Полтаві без надання іншого жилого приміщення, вказуючи при цьому, що між товариством та ОСОБА_2 не існує договірних відносин, кімната перебуває в користуванні відповідача не на підставі укладеного з товариством договору. На даний час у товариства виникла потреба у користуванні належним йому майном для власних потреб, про що відповідач була повідомлена.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що зібраними по справі доказами доводиться факт законного проживання відповідача в гуртожитку, оскільки вона вселена в кімнату № 908 по вул. Київське Шосе, 56 в м. Полтаві на підставі ордеру, між сторонами укладався договір найму житлового приміщення на невизначений строк, своїх зобовязань за даним договором відповідач не порушує. Між сторонами фактично існує договір найму житла, а відтак згідно положень статей 821, 822 ЦК України ОСОБА_2 користується кімнатою правомірно, що виключає її виселення з підстав, зазначених позивачем.

Колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу державного майна від 29.06.1994 р., укладеного між Фондом комунального майна області та ВАТ «Полтаваагротранс», останнє набуло право власності на будівлю гуртожитку літ. «А-9», що складається з підвалу літ. «А1-9», спортклубу літ. «А-1» та підвалу літ. «А1-1», розташованих в м. Полтаві, по вул. Київське Шосе, 56. Вказаний договір посвідчено держаним нотаріусом Другої полтавської державної нотаріальної контори та зареєстровано в реєстрі за № 2-1746.

На даний час право власності на зазначений гуртожиток належить ТОВ «Житло Інвест Полтава» на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія САК №151014 від 27.05.2015 року, зареєстрованого в ДРРП за № 01.

Згідно ордеру-розпорядження №113 від 22.10.2008 р. ОСОБА_2 зареєстрована в гуртожитку в кімнаті (ліжко-місце) за адресою м. Полтава, вул. Київське Шосе,56 к. 908.

На даний час відповідач проживає та зареєстрована в зазначеній кімнаті.

Заперечуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 посилалась на те, що в жовтні 2008 року була вселена в гуртожиток на підставі угоди, укладеної з власником будівлі - Полтавським ДП «Полтаваагротрансжитло» АТ «Полтаваагротранс», яка повторно ними укладалась в 2010 році. Як мешканець кімнати своєчасно сплачувала за проживання. Від нового власника приміщення гуртожитку надходили письмові пропозиції про укладання з ним договору на проживання, про те вона не змогла скористатись такою пропозицією, оскільки на той час хворіла.

При розгляді справи, місцевий суд застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 821, 822 ЦК України, згідно яких договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо у договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на пять років. У разі спливу строку договору найму житла наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на таких самих умовах і на такий самий строк.

При цьому, поза увагою суду залишилось те, що на момент набуття позивачем права власності на даний гуртожиток в травні 2015 року, пятирічний строк дії даного договору від 19.02.2010 року вже скінчився.

Разом з цим, у відповідності до вимог ст. 64 ЦПК України письмові докази по справі, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

В ході розгляду справи, представник позивача заперечував факт укладання договору житлового найму між відповідачем та попереднім власником і наполягав на представленні нею оригіналу такого письмового доказу, з огляду на те, що в матеріалах справи мається лише не посвідчена в передбаченому законом порядку ксерокопія угоди №1216 від 19.02.2010 року.

Для надання можливості відповідачу ОСОБА_2 надати оригінал вищевказаних угод, колегією суддів оголошувалась перерва. Проте, в наступне судове засідання відповідачем не були надані оригінали таких доказів, а лише запропоновано приєднати до матеріалів справи чергову їх ксерокопію.

За вказаних обставин, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідачем не було надано достатніх та переконливих доказів свого проживання в спірній кімнаті на підставі чинного договору найму чи будь-яких інших підстав, які відповідно до положень Житлового Кодексу виключали б її виселення.

Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту усунення перешкод у здійсненні власником прав користування та розпорядження своїм майном підлягає застосуванню у тих випадках, коли між позивачем, який є власником майна, і відповідачем, який користується спірним майном, не існує договірних відносин, щодо цього майна і майно перебуває у користуванні відповідача не на підставі договору, укладеного з позивачем.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27.05.2015 року при розгляді справі № 6-92цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Вірно встановивши факт відчуження спірного житлового приміщення і переходу права власності на майно до позивача, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що новий власник жодних договорів із відповідачем не укладав, натомість сам позивач має намір на власний розсуд користуватись своєю власністю, тому правомірно вимагає усунення перешкод шляхом виселення відповідача із кімнати № 908 гуртожитку по вулиці Київське Шосе, 56 в м. Полтаві, що є належним способом захисту в розумінні ст. 16 ЦК України та сприяє відновленню права власника на вільне користування своїм майном.

За вказаних обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з постановленням по справі нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло Інвест Полтава" задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 вересня 2017 року скасувати та постановити по справі нове рішення, яким позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Житло Інвест Полтава" до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю та виселення задовольнити.

Усунути перешкоди та виселити ОСОБА_2 з кімнати №908, що розташована в будинку гуртожитку по вул. Київське Шосе, 56 в м. Полтаві без надання іншого житлового приміщення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно.

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1