ухвала

іменем україни

17 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області, третя особа - ОСОБА_6, про визнання права власності на автомобіль, звільнення з-під арешту та виключення з бази даних Дорожньої автомобільної інспекції, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 на рішення Апеляційного суду Вінницької області від 25 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 24 листопада 2015 року уклав з ОСОБА_6, від імені та в інтересах якого на підставі довіреності, посвідченої 12 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КлименкомД.Б. за № 2121, діяв ОСОБА_9, договір купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN, моделі Sharan, 2007 року виробництва, тип легковий універсал В, синього кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1, який посвідчив приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рябикіна А.А.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль належав ОСОБА_6

За висновком № 10/103/179 Київського обласного експертно-криміналістичного центру МВС України від 12 листопада 2015 року номери кузова та двигуна автомобіля не змінювалися, бланк свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу відповідає бланкам, які є в офіційному обігу.

Згідно з витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна від 12 листопада 2015 року № 48303446 інформація щодо цього автомобіля у реєстрі відсутня. Того ж дня 24 листопада 2015 року, до постановлення автомобіля на облік у встановленому порядку, до ОСОБА_4 звернулись працівники Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області з ухвалою слідчого судді про надання дозволу слідчому на тимчасовий доступ та вилучення автомобіля, у зв'язку із розслідуванням кримінального провадження за заявою ОСОБА_5, який на підставі договору доручення від 04 листопада 2015 року доручив продаж цього автомобіля ТОВ «Авто Гео».

Оскільки автомобіль вибув з володіння ОСОБА_5 з його волі, ОСОБА_4 є його добросовісним набувачем просив, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог: визнати за ним право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі Sharan, 2007 року виробництва, тип легковий універсал В, синього кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1; усунути йому перешкоди у володінні та користуванні автомобілем шляхом скасування оголошення його розшуку, внесення у базу даних системи МВС Викрадені ТЗ «Угон» та інших обмежень у володінні, користуванні та розпорядженні транспортним засобом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на автомобіль марки «VOLKSWAGEN», моделі «Sharan», 2007 року виробництва, тип легковий універсал В, синього кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1; усунено перешкоди у володінні та користуванні автомобілем шляхом скасування оголошення його розшуку, внесення у базу даних системи МВС Викрадені ТЗ «Угон» та інших обмежень у володінні, користуванні та розпорядженні зазначеним транспортним засобом.

Рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 25 травня 2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 28 березня 2016 року скасовано.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_6, про визнання права власності на автомобіль та усунення перешкод у користуванні і розпорядженні майном відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 2 749 грн 00 коп. судового збору за подання апеляційної скарги.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), враховуючи вимоги ст. 391 ЦК України, дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не набув у встановленому законом порядку права власності на спірний автомобіль.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач є добросовісним набувачем автомобіля за договором купівлі-продажу, який вибув із володіння попереднього власника за його власною волею, не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Як установлено судами попередніх інстанцій, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі «Sharan», 2007 року виробництва, тип легковий універсал В, синього кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 належить ОСОБА_6

На підставі довіреності, посвідченої 12 листопада 2015 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу КлименкомД.Б. за № 2121, ОСОБА_6 доручив користуватися та розпоряджатися автомобілем, який був знятий з реєстраційного обліку 11 листопада 2015 року, ОСОБА_11 та ОСОБА_4

24 листопада 2015 року ОСОБА_11, діючи від імені ОСОБА_6, підписав з ОСОБА_4, договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_4 купив автомобіль марки VOLKSWAGEN, моделі Sharan, 2007 року виробництва, тип легковий універсал В, синього кольору, шасі (кузов, рама) НОМЕР_1 за 250 000 грн, цей договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябикіною А.А.

01 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Управління поліції в Печерському районі Головного управління Національної поліції в м. Києві із повідомленням про злочин, стверджуючи, що 11 листопада 2015 року до нього зателефонував ОСОБА_6 із пропозицією придбання автомобіля VOLKSWAGEN Sharan, 2007 року виробництва за 10 тис. дол. США.

Наступного дня вони зустрілись із ОСОБА_6 і після перевірки автомобіля в Київському обласному експертно-криміналістичному центрі МВС України та за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна він та його знайомий ОСОБА_11 оформили у приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Клименка Д.Б. довіреність, за якою ОСОБА_6 уповноважив кожного з них користуватися і розпоряджатися автомобілем, після чого ОСОБА_6 передав йому другий комплект ключів від автомобіля, а він йому гроші в сумі 10 тис. дол. США.

Приблизно через тиждень ОСОБА_11 на його прохання виставив автомобіль на продаж на Інтернет сайті «Авто-РІА» і 24 листопада 2015 року до нього звернулись працівники Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області з ухвалою слідчого судді про надання дозволу слідчому на тимчасовий доступ та вилучення автомобіля, у зв'язку із розслідуванням кримінального провадження за заявою ОСОБА_5

Про укладення 24 листопада 2015 року договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_4 не зазначав, натомість стверджував, що автомобіль придбав саме 12 листопада 2015 року на підставі довіреності.

Загальний порядок укладення договорів будь-якими учасниками цивільних відносин визначено у главі 53 ЦК України.

До принципово важливих складових цієї процедури відносяться зміст та форма договору, спосіб, місце укладення.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

Згідно з Порядком здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, оформлення на товарних біржах договорів купівлі-продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, здійснюється з використанням облікованих відповідно у територіальному органі з надання сервісних послуг МВС і Держсільгоспінспекції бланків біржових угод.

Оформлення договорів купівлі-продажу транспортних засобів може проводитися в територіальному органі з надання сервісних послуг МВС.

У разі продажу транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, філією суб'єкта господарювання або уповноваженим дилером, крім акта приймання-передачі підприємства-виробника, покупцеві видається акт приймання-передачі, що укладається між суб'єктом господарювання (його філією) та уповноваженим дилером.

Під час продажу транспортних засобів, що перебувають (перебували) на обліку в уповноваженому органі МВС або Держсільгоспінспекції, покупцеві територіальним органом з надання сервісних послуг МВС видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) або Держсільгоспінспекцією свідоцтво про реєстрацію машини з відміткою про зняття машин (тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів) з обліку чи акт технічного стану.

У разі зняття з обліку транспортного засобу покупцеві видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі.

Отже, продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Сутність та правова природа загальноцивільного представництва регулюються положеннями глави 17 ЦК України.

За ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреність це письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє (ч. 1 ст. 237 ЦК України).

Отже, довіреність свідчить про наявність між особою, яка її видала, та особою, якій її видано, правовідносин, які є представницькими відносинами.

Договір купівлі-продажу це угода, за якою продавець (одна сторона) зобов'язується передати майно у власність покупцеві (другій стороні), а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України).

Аналіз зазначених норм матеріального права свідчить про те, що видача довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом без належного укладення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу не вважається укладеним відповідно до закону договором та не є підставою для набуття права власності на транспортний засіб особою, яка цю довіреність отримала.

Разом з тим, позов про визнання права власності є спеціальним або допоміжним речово-правовим засобом захисту права власності.

Цивільне законодавство визначає особливості реалізації правомочності власника.

За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем у позові про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред'явлення позову).

Отже, ураховуючи, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний механізм, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 ЦК України.

Саме до таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-688цс15, які в силу приписів ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для усіх судів загальної юрисдикції.

Як установлено апеляційним судом, договір купівлі-продажу спірного автомобіля між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 станом на 23 листопада 2015 року (момент винесення ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про надання тимчасового доступу та вилучення автомобіля) не укладався, автомобіль зареєстрований за ОСОБА_6, який права власності на нього не оспорює, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на спірний автомобіль ОСОБА_4 відповідно до Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388, не отримував, відтак правових підстав для задоволення позовних вимог позивача про визнання права власності у суду не має.

Крім того, як видно зі змісту заяви ОСОБА_4 про вчинення злочину від 01 грудня 2015 року, цей договір був укладений після того, як до нього звернулись працівники Вінницького відділу поліції Головного управління національної поліції у Вінницькій області з ухвалою слідчого судді про надання дозволу слідчому на тимчасовий доступ та вилучення автомобіля у зв'язку із розслідуванням кримінального провадження за заявою ОСОБА_5 про скоєння щодо нього злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України заволодіння його автомобілем шляхом обману.

При цьому ОСОБА_4 стверджував, що 12 листопада 2015 року при придбанні автомобіля у ОСОБА_6, ОСОБА_11 діяв саме в його, а не відчужувача ОСОБА_6 інтересах, про це ж свідчить і видана ОСОБА_6 довіреність на право користуватися та розпоряджатися автомобілем, у якій ОСОБА_4 та ОСОБА_11 виступають його повіреними.

Частиною 3 ст. 238 ЦК України встановлена заборона представнику вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є.

Оскільки договір купівлі-продажу від 24 листопада 2015 року укладено ОСОБА_4 з ОСОБА_6, представником якого він був згідно з довіреністю від 12 листопада 2015 року, від імені якого виступав інший повірений за тією ж довіреністю і з таким самим обсягом повноважень ОСОБА_11, у своїх інтересах з метою відчуження майна щодо якого провадилось досудове слідство про його викрадення, про що було достовірно відомо позивачу на момент укладення такого договору, то цей договір є нікчемним в силу приписів ст. 28 ЦК України і не створює для сторін прав та обов'язків, окрім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України).

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 25 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак