Провадження № 2/761/5585/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Рибака М.А.,

за участю секретаря Яриновської Є.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду міста Києва в залі судових засідань цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання членом сім'ї -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2016 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач), треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання членом сім'ї.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.08.2015 року позивач був зареєстрований та вселився в АДРЕСА_1. Власником квартири є колишня дружина позивача - ОСОБА_4

06.01.2016 року позивач розірвав шлюб із власницею квартири - ОСОБА_4, після чого остання почала вимагати від позивача виселитись із займаного приміщення або сплачувати на її користь плату за користування квартирою та плату за комунальні послуги.

В квартирі на даний час проживає та зареєстрована донька власниці - ОСОБА_2 та її родина - чоловік ОСОБА_3 та дитина ОСОБА_5

Позивач зазначав, що квартира є його єдиним постійним місцем проживання, в якій він проживає разом із родиною відповідача як член сім'ї та веде з ними спільне господарство, іншого житла у позивача немає.

Посилаючись на викладене, а також вимоги ст. 405 ЦК України, ст.ст. 156, 160, 162 ЖК УРСР, позивач просив визнати його членом сім'ї громадянки України ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив суд про його задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву, в якій позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.

Третя особа-1 ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, звернувся до суду із поясненнями, в яких зазначав, що позивач дійсно проживає разом з його сімєю та веде з ними спільне господарство

Третя особа-2 ОСОБА_4 також в судове засідання не з'явилась, надіслала суду письмові пояснення, в яких зазначала, що після розірвання шлюбу позивач залишився проживати в АДРЕСА_2 та на даний час він постійно проживає з її дочкою ОСОБА_2, її зятем ОСОБА_6 і онукою ОСОБА_5 та веде з ними спільне господарство.

Так, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що згідно із довідкою від 07.06.2017 року № 2203, виданою Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» ОСОБА_7 дійсно зареєстрований і проживає у АДРЕСА_3, окрім нього в квартирі також зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 (а.с. 10).

Вказана квартира на праві власності належить ОСОБА_4 (а.с. 11).

Позивач є колишнім чоловіком власниці квартири, оскільки 06.01.2016 року шлюб між ними було розірвано (а.с. 12).

Разом із тим, посилаючись на вимоги Житлового та Сімейного кодексів, позивач зазначав, що він є колишнім членом сім'ї власниці квартири, а також на даний час членом сім'ї доньки власниці - ОСОБА_2, оскільки вони разом проживають та ведуть спільне господарство.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Слід зазначити, що Житловий кодекс Української РСР, визнаючи гарантії права громадян на житло, встановлює права і обов'язки наймача жилого приміщення та членів його сім'ї, які проживають разом з ним, за договором найму, обов'язковим елементом якого є плата за користування житлом та за комунальні послуги. Частина друга статті 64 цього Кодексу передбачає, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічні положення щодо членів сім'ї власника будинку (квартири) містить частина четверта статті 156 Кодексу (рішення Конституційного Суду України від 3 червня 1999 року, справа N 1-8/99).

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проте, звертаючись до суду із даним позовом, позивачем не доведено того, що відповідачем оспорюються або не визнаються його права члена сім'ї, у звязку із чим, позов задоволенню не підлягає.

Окрім того, позивач зазначав, що власник квартири звертається до нього із вимогами про оплату комунальних послуг, разом із тим, доказів такої оплати з боку позивача також не надано.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 208, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання членом сім'ї - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ М.А. РИБАК