ухвала

іменем україни

17 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулось до суду з указаним позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 24 травня 2007 року Акціонерний комерційний банк «ТАС-Комерцбанк» (далі - АКБ «ТАС-Комерцбанк»), правонаступником є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк») та ОСОБА_4 уклали кредитний договір № 1501/0507/71-100, з подальшим внесенням змін та доповнень.

Відповідно до умов вказаного договору банк надав ОСОБА_4 кредит у сумі 55 000 дол. США, строком до 24 травня 2032 року, які останній зобов'язався повернути і сплатити проценти за користування в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

На забезпечення зобов'язання за кредитним договором, між ОСОБА_5 та АКБ «ТАС-Комерцбанк» 24 травня 2007 року був укладений договір поруки № 1501/0507/71-100-Р-1, за умовами якого ОСОБА_5 зобов'язалася відповідати за належне виконання ОСОБА_4 зобов'язання за кредитним договором від 24 травня 2007 року № 1501/0507/71-100.

У зв'язку з тим, що відповідачі порушили умови зобов'язання, що випливають з кредитного договору, у них виникла заборгованість у розмірі 682 976,51 грн.

Крім того, 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, у тому числі кредитного портфелю ОСОБА_4

15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта-Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно із вище зазначеними угодами (договорами) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором від 24 травня 2007 року № 1501/0507/71-100, який був укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк».

У червні 2015 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 подали до суду зустрічну позовну заяву, яка у подальшому була уточнена та доповнена, до ПАТ «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору від 24 травня 2007 року № 1501/0507/71-100 недійсним та визнання договору поруки від 24 травня 2007 року № 1501/0507/71-100-Р-1 недійсним.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що укладений 24 травня 2007 року кредитний договір є недійсним, оскільки договір є неукладеним, так як у ньому не визначені істотні умови, не визначений строк його дії, а пункт де вказано, що «Договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань» протирічить вимогам ст. ст. 251, 252 ЦК України. Жодним пунктом договору не передбачена відповідальність банку за невиконання умов договору, а умову про те, що «За невиконання або неналежне виконання взятих на себе зобов'язань по цьому договору, сторони несуть відповідальність в порядку та на умовах, обумовлених у цьому договорі та чинним законодавством» не визначає певну відповідальність банку за певні порушення, що зроблено у відношенні позичальника.

Кредитний договір має містити графік платежів, в якому має бути розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом. Вказані вимоги у кредитному договорі дотримані не були. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Таким чином через відсутність у договорі істотних умов він є не укладеним, а також не викликає будь-яких обов'язків у сторін договору.

Також позивачі за зустрічним позовом посилались на те, що кредитний договір від 24 травня 2007 року був укладений між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_4 на отримання кредиту в іноземній валюті доларах США, у період відсутності у банку Генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, та як наслідок, кредитний договір є нікчемним.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором № 1501/0507/71-100 від 24.05.2007 року у загальному розмірі 682 976 гривень 51 копійка, що складається із: 652 545 гривень 73 копійки - заборгованість за кредитом; 29 226 гривень 42 копійки - заборгованість по відсоткам; 1 204 гривні 36 копійок - пеня.

Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» витрати по оплаті судового збору - по 1 827 гривень з кожного.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено у повному обсязі.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, ОСОБА_5 просять скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що відповідачі порушили умови кредитного договору від 24 травня 2007 року № 1501/0507/71-100 в частині щомісячної сплати відсотків за користування кредитом, а також повернення кредиту щомісячними платежами. У результаті неналежного виконання договірних обов'язків станом на 17 вересня 2014 року у відповідачів утворилась заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 682 976 грн 51 коп., яка складається із: 652 545 грн 73 коп. заборгованості за кредитом; 29 226 грн 42 коп. заборгованості за відсотками; 1 204 грн 36 коп. пені.

Суди попередніх інстанцій, враховуючи положення й вимоги Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», ЦК України, дійшли обґрунтованого висновку про те, що при укладенні та виконанні кредитного договору не встановлено порушень законодавства України, що спростовую твердження позивачів за зустрічним позовом щодо невідповідності умов кредитного договору вимогам закону.

Доводи касаційної скарги про те, що позивачем не доведено перехід прав вимоги до ОСОБА_4, ОСОБА_5; щодо поширення на договори факторингу Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та віднесення факторингу до фінансових операції; не направлення поручителю повідомлення про відступлення прав вимоги та відповідно відсутність права вимоги у позивача до ОСОБА_5, а також щодо не надання банком інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, не знайшли свого підтвердження з наступних підстав.

Так, як установлено судами попередніх інстанцій, до матеріалів справи був наданий акт приймання-передачі права вимоги від 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк», що є доказом набуття позивачем права вимоги за зобов'язанням позичальників перед ПАТ «Дельта Банк»; апеляційному суду надано копію меморіального ордеру від 12 червня 2012 року № 17495 про сплату ПАТ «Альфа-Банк» на користь ПАТ «Дельта Банк» 372 063 452,00 грн за договором купівлі-продажу права вимоги від 15 червня 2012 року.

Отже, позивачем доведено належним чином, що він набув права вимоги за зобов'язанням відповідачів перед АКБ «ТАС-Комерцбанк».

Також, в матеріалах справи міститься витяг із копії додатку до договору купівлі-продажу від 15 червня 2012 року, яка посвідчена суддею-головуючим у справі, в якому зазначено прізвище ОСОБА_4, як позичальника за кредитним договором від 24 травня 2007 року № 1501/0507/71-100.

З кредитного договору вбачається наявність істотних умов щодо зобов'язань надання кредитних коштів, строк, умови повернення, що спростовує доводи відповідачів про відсутність істотних умов в спірному кредитному договорі від 24 травня 2007 року.

Крім того, договір кредиту за своєю правовою природою є договором приєднання, тому ОСОБА_4 вправі був, у будь-якому випадку, не погодитись з умовами наданому йому для укладання договору кредиту та не укладати договір.

Також, враховуючи дозвіл № 38-1 виданий Національним банком України АКБ «ТАС-Комерцбанк» від 11 жовтня 2001 року, зареєстрований Національним банком України 31 жовтня 1991 року за номером 69, який має банківську ліцензію за номером 38, видану Національним банком України 11 жовтня 2001 року на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», та додаток до цього дозволу, з якого вбачається, що за переліком операцій, які має право здійснювати АКБ «ТАС-Комерцбанк» є здійснення операцій з валютними цінностями, суди дійшли висновку, що АКБ «ТАС-Комерцбанк» мав право на здійснення валютних операцій на період видачі кредиту в доларах США у травні 2007 року.

Крім того, відступлення права вимоги за кредитним договором не є фінансовою послугою, оскільки не містить складу фінансової послуги визначеної ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», за якою фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів, а тому наявність ліцензії не є обов'язковою.

Також судами установлено, що факт відступлення права вимоги у 2012 році на користь ПАТ «Альфа-Банк» за кредитним договором став відомий ОСОБА_4 у 2012 році, що підтверджується підписанням ним з ПАТ «Альфа-Банк» договору про внесення змін і доповнень № 1 від 18 грудня 2012 року та здійсненням погашення заборгованості за кредитом як ПАТ «Дельта Банк» так і ПАТ «Альфа-Банк».

Як убачається з матеріалів справи, ПАТ «Альфа-Банк» листом від 15 вересня 2014 року № 82002-102 б/б на адресу боржника та поручителя повідомив їх про перехід права вимоги та наявності заборгованості.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак