Номер провадження: 22-ц/785/6740/17
Номер справи місцевого суду: 1519/2-1584/11
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року у цивільній справі за позовомОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Одеська міська рада, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, КП «ЖКС «Хмельницький» про знесення незаконно зведених прибудов, та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: Одеська міська рада, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, КП «ЖКС «Хмельницький», про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом знесення незаконно зведеної будівлі,

встановила:

19.07.2006 року позивач ОСОБА_3 звернувся з позовом до суду із вимогою про усунення перешкод в користуванні ним та членами його родини житловим приміщенням шляхом примусового знесення веранди, яка була прибудована ОСОБА_5. до квартири АДРЕСА_1, посилаючись на наступне.

З 1994 року позивач та члени його родини постійно проживають у квартирі АДРЕСА_2. Вказана квартира за рішенням Іллічівської районної Ради м.Одеси за № 986 від 29 липня 1994 року була надана йому під реконструкцію, яку він проводить до цього часу. 21 листопада 2005 року за рішенням Малиновського районного суду м. Одеси ОСОБА_5 була надана під реконструкцію сусідня квартира АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що ОСОБА_5 без дозвільних документів почав реконструкцію квартири, в ході якої без дозволу пристроїв веранду, мансарду, санвузол.

Вказана споруда порушує права позивача та права членів його родини у користуванні житловим приміщенням, оскільки ОСОБА_5 збудував веранду, мансарду, санвузол, на відстані 1 м 30 см від вікон квартири позивача.

13 липня 2006 року Інспекція ДАБК провела перевірку будівництва і встановила, що ОСОБА_5 здійснює реконструкцію квартири та будівництво веранди без дозволу, з порушенням санітарно-технічних норм. На попередження інспекції ДАБК про припинення будівництва не реагує, продовжує противоправні дії, пов'язані з незаконною забудовою.

Після уточнення своїх вимог, ОСОБА_3 просив знести незаконно збудовані: мансарду, санвузол, веранду, яка знаходиться у АДРЕСА_1 у 1 метрі 30 сантиметрів від його вікон. У технічному паспорті вказана № 3 - веранда 10,3 кв.м, №4 санвузол 4,1 кв. м. мансарда. До того як ОСОБА_5 та ОСОБА_4 збудували веранду відстань була 4,5 метра, що відповідало санітарним та пожежним вимогам, згідно СНіП.

При цьому посилався на документи, які були видані: КП ЖКС «Бугаївський», Малиновською райадміністрацією, ГАСК, Одеською міською радою. Також судом був накладений арешт на будівництво даної забудови, однак ОСОБА_4 було продовжено забудову даної квартири, хоча судовим виконавцем був виписаний штраф і їй доведено до відома, що вона несе кримінальну відповідальність. Однак будівництво і ремонт були закінчені у зв'язку з тим, що ОСОБА_5 був робітником ДЕЗ, який його покривав, разом як і прокуратура та районна адміністрація. На даний час квартира № 3 незаконно відбудована і там проживають квартиранти.

Посилаючись на зазначені обставини, просив його вимоги задовольнити.

Не погоджуючись із вказаним позовом, ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом із вимогою про усунення перешкод у користуванні власністю - квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення незаконно зведених ОСОБА_3 будівель: санкутку, веранди, паркану. Свої вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_5 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 17 жовтня 2006 року №3-24115. Супротив його квартири розташовано підсобне приміщення (колишня квартира №2, яка списана з балансу житлового фонду у 1980 році, як непридатна для проживання), що належить Одеській міській раді.

Крім того, ОСОБА_5 вказав, що рішенням Іллічівського виконкому м. Одеси за №986 від 29 липня 1994 року вказане приміщення було передано під відновлювання колишньому двірникові ОСОБА_3, який до цього часу не оформив правовстановлюючих документів на самовільне будівництво, яке потягнуло за собою значне збільшення площі: з 21 кв.м до 40 кв.м. За тривалий час нелегального помешкання у вказаному підсобному приміщенні ОСОБА_3 встиг прибудувати до нього санкуток, саме напроти вікон кухні ОСОБА_5, а також кімнату, веранду і коридор, чим затулив останньому природне освітлення. Крім того, ОСОБА_3 незаконно збудував посеред двору кам'яний паркан з хвірткою та замком, ключ від якого знаходиться лише у ОСОБА_3

Посилаючись на те, що проведення ОСОБА_3 будівельних робіт без дозволу управління архітектури та ДАБК, також без погодження з ОСОБА_5, з недодержанням вимог СНіПу - порушує права власності житла ОСОБА_5, оскільки значно зменшує інсоляцію, погіршує санітарний стан двору і перешкоджає доступу до квартири ОСОБА_5 через зведений паркан, просив його вимоги задовольнити.

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 13 червня 2014 року, запис № 6174.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 є його дружина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить відповідь П'ятої одеської державної нотаріальної контори за №2125/01-16 від 07 липня 2015 року із копією спадкової справи №421/02-14 від 21 листопада 2011 року.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 26 листопада 2015 року в якості правонаступника ОСОБА_5 була залучена до участі у справі ОСОБА_4

Уточнивши свої вимоги, ОСОБА_4 просила суд зобов'язати ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4 квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення незаконно зведеної ОСОБА_3 будівлі, яка складає 25 кв.м. до розмірів підсобного приміщення площею 21,0 кв. м.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного судового рішення із ухваленням нового - про задоволення його повних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права (т.4, а.с.93-94).

Правонаступник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 судове рішення в апеляційному порядку не оскаржує.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Іллічівського виконавчого комітету м. Одеси № 366 від 06 червня 1988 року колишня квартира АДРЕСА_2 складалась з однієї кімнати площею 21,0 кв. м., була списана з балансу житлової площі, як застаріла квартира. Рішенням Іллічівського районного виконавчого комітету № 823 від 27.06.1991 року вказане приміщення закріплене в якості підсобного приміщення за ЖЕУ-73, яке рішенням профспілкового комітету надало згоду на тимчасове мешкання за вказаною адресою двірнику ЖЄУ-73 - ОСОБА_3 (т.4, а.с.40).

За клопотанням ЖЕУ-73 вказане приміщення було передано ОСОБА_3 під відновлення згідно рішення виконкому Іллічівської районної ради народних депутатів № 986 від 29.07.1994 року. Було вирішено, що після відновлення приміщення, його слід закріпити за двірником ЖЕУ-73 ОСОБА_3 як службове житло (т.1, а.с.6, т.2, а.с.228, т.4, а.с.41).

Листом КП ЖКС «Бугаївське» №24 від 20 березня 2003 року було повідомлено про те, що ОСОБА_3 підсобне приміщення - бувша квартира №2 була передана під відновлення. Після виконання робіт необхідно звернутись до Малиновської районної адміністрації для прийняття її на баланс міської ради (т.1, а.с.10).

Крім того, Листом УАМ Одеської міської ради № 1757/0 від 14 липня 2006 року було повідомлено про те, що на даний час дозвіл на виконання будівельних робіт в інспекції ДАБК м. Одеси ОСОБА_3 не оформлений і він письмово під розпис попереджений про відповідальність за самовільне проведення робіт (т.1, а.с.9).

Листом інспекції ДАБК від 10 серпня 2006 року було повідомлено про те, що ОСОБА_3 необхідно виготовити проект реконструкції даху, узгодити його з мешканцями сусідніх квартир, органами нагляду, та відправити на розгляд в УАМ до 01 лютого 2007 року. Проте, рішення про проектування не є гарантією отримання дозволу на виконання робіт і не є гарантією схвального висновку по проекту.

Також листом Малиновської РАВЮ ОМР від 13.09.2006 року мешканця кв. АДРЕСА_3 ОСОБА_8 було повідомлено, що комісійним обстеженням було встановлено, що ОСОБА_3 розпочав роботи по заміні крівлі в підсобному приміщенні, із збільшенням висоти будівлі до санітарної норми, без зміни габаритних розмірів. У зв'язку з цим ділянкою № 3 КП ДЕЗ «Бугаївський» йому вручено попередження про припинення будівельних робіт до оформлення правовстановлюючих документів (т.1, а.с.150, 300).

Таким чином, як вбачається з технічної документації, яка знаходиться в матеріалах справи, ОСОБА_3 проводить роботи в колишній квартирі АДРЕСА_2, яка на момент передачі складалася з 1 кімнати, площею 21 кв. м.

Відповідно до проекту та технічного паспорту, наданому ОСОБА_3, квартира АДРЕСА_2 має збільшену площу: загальну площу - 39,9 кв. м., житлову площу - 22,8 кв. м., підсобну площу 17,1 кв. 1 (т.2, а.с.172-175, т.4, а.с.106-107).

Однак, вищевказане приміщення не введено в експлуатацію, земельна ділянка перебуває у власності Одеської міської ради та в користуванні мешканців будинку АДРЕСА_1.

В свою чергу, ОСОБА_5 був власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, видане УЖКГ Одеської міської ради від 17.10.2006 року (т.4, а.с.23).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 13 червня 2014 року, запис № 6174.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 стала ОСОБА_4

У відповідності до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, самовільно прибудованими рахуються: частина веранди літ «З» площею 7,4 кв. м. та санвузол літ. «4» площею 4,1 кв. м.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог і зустрічних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п. 22 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Крім того, у відповідності до ч. 7 ст. 376 ЦК України вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації.

Таким чином, правом пред'явлення вказаного позову наділені лише відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування, однак матеріали справи не містять позову органу державної влади або органу місцевого самоврядування до сторін - учасників процесу про знесення самочинного будівництва.

З цих підстав спростовуються доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 з приводу того, що за його позовними вимогами підлягають знесенню самочинні будівлі, здійснені первісним відповідачем у справі ОСОБА_5, правонаступником якого була залучена до участі у справі ОСОБА_4

Також безпідставними є доводи заявника апеляційної скарги ОСОБА_3 стосовно того, що за оскаржуваним рішенням суду неправомірно зазначено, що він здійснив самочинні добудови, оскільки у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 щодо знесення самочинних будівель, зведених ОСОБА_3, також було відмовлено.

При цьому слід зазначити, що відповідно до п. 23 вищевказаної Постанови Пленуму при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК.

За змістом вищевказаної ч. 7 ст. 376 ЦК України і ч.1 ст. 60 ЦПК України відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва.

Так, суд першої інстанції двічі призначав у даній справі судову експертизу з метою вирішення питання про наявність порушення будівельно-технічних норм та правил при будівництві квартир сторін у справі, однак останні не були проведені у зв'язку з ненаданням сторонами проектної, дозвільної та технічної документації.

У зв'язку з відсутністю висновку відповідної судової будівельно-технічної експертизи, суд унеможливлений робити висновок про порушення або не порушення будівельних норм та правил сторонами у спорі при здійсненні будівництва, оскільки суд не є фахівцем в області будівництва і для того, щоб дійти вказаного висновку, необхідні спеціальні знання в області будівництва.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Однак, як було зазначено вище, первісний позивач ОСОБА_3 не є власником квартири АДРЕСА_2.

Крім того, суд виходив із того, що згідно матеріалів справи сторонами не надано допустимих доказів про наявність перешкод у користуванні та розпорядженні їхнім майном, саме з боку іншої сторони, а тому дійшов обгрунтованого висновку про необхідність відмови в задоволенні обох позовів.

Що стосується доводів ОСОБА_4, наданих нею в запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_3 про те, що останній незаконно займає підсобне приміщення, оскільки більше не працює в ЖКУ-73, відтак не може претендувати на службове житло, оскільки розірвав трудові відношення з підприємством з 14 вересня 1996 року, згідно наказу № 60-Л від 27 листопада 1996 року, то колегія судів зазначає, що ОСОБА_4 не наділена повноваженнями вирішувати питання про законність або незаконність проживання ОСОБА_3 у підсобному приміщенні, оскільки вказані питання мають бути вирішені за позовом відповідного органу державної влади або місцевого самоврядування, на чиїй земельній ділянці перебуває це приміщення і кому останнє належить.

Аналогічний висновок слідує також і стосовно того, що ОСОБА_3, порушуючи рішення №986 від 29 липня 1994 року Іллічівського виконавчого комітету Одеської міської ради, не працюючи в ЖЕУ-73 і не маючи право на службове житло, без згоди з сусідами до теперішнього часу напроти квартири ОСОБА_4 незаконно проводить реконструкцію підсобного приміщення, переданого йому під відновлення.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх первісних позовних вимог, заперечень проти зустрічних позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Крім того, враховуючи клопотання ОСОБА_4 про скасування заходів забезпечення позову, які були накладені ухвалою суду від 27 липня 2006 року за заявою первісного позивача ОСОБА_3, та у зв'язку з відмовою у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, колегія суддів також вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 та на добудову (веранду) до цієї квартири, накладені ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2006 року (т.1, а.с.24).

Керуючись ст.ст. 154, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

РішенняМалиновського районного суду м. Одеси від 04 липня 2017 року залишити без змін.

Скасувати заходи забезпечення позову у вигляді арешту на квартиру АДРЕСА_1 та на добудову (веранду) до цієї квартири, накладені ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 27 липня 2006 року.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Н.А. Кононенко