АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1996/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 Шимчик Р. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівБородійчука В. Г., Карпенко О. В.
при секретаріВинник І. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси, апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Євгена Сергійовича на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 березня 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и л а :

08 серпня 2013 року ПАТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк в обгрунтування своїх позовних вимог зазначив, що згідно даних кредитного договору DNH4KP23670567 від 24.07.2006 року відповідач ОСОБА_7 отримав кредит в розмірі 1922 грн. 70 коп. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 12 місяців до 24 липня 2007 року. Відповідач ОСОБА_7 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Позивач зобов'язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу ОСОБА_7 кредит у розмірі, передбаченому кредитним договором.

У зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за вказаним договором, утворилась заборгованість, яка станом на 05 липня 2013 року становила 24 555 грн. 38 коп., та складається з наступного: -1618 грн. 14 коп. - заборгованість за кредитом;

-7 665 грн. 18 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом;

-13 626 грн. 57 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання анківських послуг: -500 грн. - штраф (фіксована частина); -1 145 грн. 49 коп. - штраф (процентна складова).

Тому ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з вказаним позовом та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за договором кредиту від 24 липня 2006 року у розмірі 24 555 грн. 38 коп.

Заочним рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 22.08. 2013 року позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 24 555 грн. 38 коп., яке рішенням суду апеляційної інстанції скасовано, ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні вимог банку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19 жовтня 2016 року рішення суду першої та апеляційної інстанції скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції .

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 31.03. 2017 року Публічному Акціонерному Товариству Комерційний Банк «ПриватБанк» в задоволенні позову до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Євген Сергійович оскаржив рішення в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що дане рішення є незаконним, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом невірно застосовано строки давності. Апелянт просить скасувати рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31.03.2017 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, який з'явився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у заяві позичальника ОСОБА_7 від 24 липня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності обумовлено не було, відповідач подав заяву та просив застосувати строки позовної давності, оскільки банк пропустив строк звернення до суду з вимогами про стягнення заборгованості, тому суд дійшов висновку, що перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов`язань, тобто з 27 липня 2007 року і встановлюється тривалістю у три роки - до 27 липня 2010 року, а отже банк пропустив строк звернення до суду з позовом, тому судом відмовлено за пропуском строку позовної давності банку у задоволенні вимог банку.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції , вважає висновки суду першої інстанції обґрунтованими, такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, постановив правильне по суті і справедливе рішення.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 24 липня 2006 року між банком та ОСОБА_7 укладено кредитний договір DNH4KP23670567, згідно з умовами якого останній отримав кредит в розмірі 1922 грн. 70 коп. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 12 місяців до 24 липня 2007 року.

Вказаний кредитний договір складається із заяви позичальника, Тарифів та Умов.

Згідно з умовами кредитного договору його складовою є Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт).

Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, банк зазначив, що у зв'язку з неналежним виконання зобов'язань за вказаним договором відповідачем, утворилась заборгованість, яка станом на 05 липня 2013 року становила 24 555 грн. 38 коп., та складається з наступного: -1618 грн. 14 коп. - заборгованість за кредитом; -7 665 грн. 18 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитом; -13 626 грн. 57 коп. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5 Умов та правил надання анківських послуг: -500 грн. - штраф (фіксована частина); -1 145 грн. 49 коп. - штраф (процентна складова).

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав та 13 лютого 2017 року направив на адресу суду першої інстанції заяву про застосування строків позовної давності та витребування у позивача інформації щодо підписання ним умов та порядку надання кредиту ( а.с.139).

Суд першої інстанції двічі на адресу позивача відправляв лист з вимогою надати суду інформацію про те, чи підписував відповідач ОСОБА_7 «умови та правила надання банківських послуг « як додаток до договору, однак відповіді не отримав, позивач не наддав жодної інформації з приводу поставлених судом питань.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п'ята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Оскільки із заяви позичальника ОСОБА_7 від 24 липня 2006 року вбачається, що домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності обумовлено не було, при цьому чітко вказано, що він отримав кредит в розмірі 1922 грн. 70 коп. із сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, строком на 12 місяців до 24 липня 2007 року, суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання зобов`язань , тобто з 27 липня 2007 року і встановлюється тривалістю у три роки - до 27 липня 2010 року.

Із матеріалів справи вбачається, що банк звернувся з позовом до відповідача 08.08. 2013 року, тобто понад три роки.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на відсутність в матеріалах справи належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме на ці Умови надання споживчого кредиту погодився відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, та враховуючи наявність в матеріалах справи заяви відповідача про застосування строку позовної давності, суд дійшов висновку, що позивач звернувся до суду 08 серпня 2013 року, тобто вже після спливу позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

За таких обставин доводи апеляційної скарги банку є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підлягають відхиленню колегією суддів.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання скаржника, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване і справедливе рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сокуренко Євгена Сергійовича - відхилити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 31 березня 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :