Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1928/17 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Карпенко О. Л.
УХВАЛА

18.10.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого Карпенка О.Л.,

суддів : Гайсюка О.В., Мурашка С.І.,

за участю секретаря Діманової Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» на ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що 19 червня 2017 року між ним і відповідачем було укладено договір фінансового лізингу №2620. Предмет лізингу транспортний засіб Skoda Oktavia. Позивачем сплачено на розрахунковий рахунок відповідача 44 300 грн. авансовий платіж згідно вказаного Договору. Однак, на думку позивача договір був укладений з численними порушеннями чинного законодавства та повинен бути визнаний недійсним, із застосуванням наслідків недійсності правочину стягнення коштів з відповідача на користь позивача.

Разом з позовною заявою позивачем подана заява про забезпечення позову. Оскільки у позивача існують реальні побоювання, що у разі відсутності коштів на рахунках ТОВ «Єврокар Україна» виконання майбутнього рішення суду буде не можливим, він просив суд накласти арешт на розрахунковий рахунок відповідача в межах суми позовних вимог, тобто 44 300 грн.

Ухвалою Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у вказаній справі задоволено. Забезпечено позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в межах суми позову в розмірі 44 300 грн 00 коп., що знаходяться на розрахунковому рахунку № 9 МФО 380805, відкритого у АТ «Райффайзен банк Аваль» на імя Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», , юридична адреса: 03038, м. Київ, вул. Бориспільська, 7, оф. 169.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою суду, відповідач оскаржив її в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування оскаржуваної ухвали та відхилення заяви про забезпечення позову.

В обґрунтування доводів скарги відповідач зазначає, що при прийнятті вказаної ухвали судом першої інстанції не враховано вимоги цивільного процесуального законодавства та розяснень Пленуму Верховного Суду України з даного приводу. Зокрема, всупереч вимогам ст. 151 ЦПК України позивачем не надано жодного доказу, який би свідчив про небажання відповідача повертати йому сплачені кошти, або доказів, які б свідчили про неможливість виконання можливого рішення суду в майбутньому. Крім того, позбавлення можливості повноцінно користуватися рахунками підприємства призведе до порушення прав та інтересів інших осіб.

Відповідач, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи (а.с. 108), явку свого представника в судове засідання не забезпечив.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Позивач у судовому засіданні заперечив проти задоволення скарги і надав усні та письмові пояснення зміст яких зводиться до того, що мотиви та підстави, зазначені в апеляційній скарзі є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, дослідивши надіслані судом першої інстанції копії матеріалів цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Єврокар Україна» про визнання договору фінансового лізингу недійсним, стягнення коштів та захист прав споживачів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19 червня 2017 року між ОСОБА_2 то ТОВ «Єврокар Україна» було укладено договір фінансового лізингу №2620. Згідно п. 1.1 Договору предмет лізингу по даному договору є транспортний засіб марка/Модель «Skoda Oktavia», комплектація/модифікація «active», обєм/тип двигуна «1,6», тип КПП «МТ», привід «4х2». Позивачем сплачено на розрахунковий рахунок відповідача 44 300 грн. авансовий платіж згідно вказаного Договору. Однак, на думку позивача договір був укладений з численними порушеннями чинного законодавства та повинен бути визнаний недійсним, із застосуванням наслідків недійсності правочину стягнення коштів з відповідача на користь позивача.

Одночасно з предявленням позову позивач подав заяву про вжиття заходів забезпечення позову, шляхом накладання арешту на грошові кошти в межах суми позову в розмірі 44 300 грн. 00 коп., що знаходяться на розрахунковому рахунку № 9 МФО 380805, відкритого у АТ «Райффайзен банк Аваль» на імя Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна», , юридична адреса: 03038, м. Київ, вул. Бориспільська, 7, оф. 169.

Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Основні види забезпечення позову передбачені ч. 1 ст. 151 ЦПК України. Такі заходи мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Статтею 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно і грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, наведеними в п. 4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви щодо забезпечення позову, суд першої інстанції з урахуванням доказів, наданих, дійшов висновку про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, а тому дійшов висновку щодо необхідності забезпечити вказаний позов шляхом накладення арешту на грошові кошти в сумі 44 300 грн. 00 коп., в межах заявлених позовних вимог.

Колегія суддів в цілому погоджується з такими висновками суду.

Доводи апеляційної скарги, щодо невідповідності заяви про забезпечення позову вимогам закону є безпідставними так, як подана позивачем заява за формою та змістом відповідає вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

Матеріали позовної заяви достеменно свідчать про існування між сторонами спору щодо недійсності правочину та наслідків його недійсності.

Наявність виконавчих проваджень, відкритих щодо відповідача підтверджена відомостями з ЄДРЮОФОПГФ, що вказує на наявність ряжу невиконаних відповідачем зобовязань перед третіми особами, що може вплинути на реальність та своєчасність виконання можливого рішення суду у даній справі.

З урахуванням суті спору суд обрав вид забезпечення позову, який відповідає змісту та розміру позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Єврокар Україна» відхилити, а ухвалу Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 18 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: