АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2964/17 Справа № 203/5616/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2, діючої в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Дніпровський машинобудівний завод», треті особи: комунальне підприємство «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради, Дніпропетровська міська рада, ОСОБА_5, орган опіки та піклування Центральної районної у місті Дніпрі ради про визнання права на користування приміщенням в гуртожитку,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом в своїх інтересах та в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод» про визнання права на користування приміщенням в гуртожитку, посилаючись на те, що 23 жовтня 2014 року позивачці було видано ордер № 129 на зайняття кімнати № 109 в гуртожитку по просп. Кірова в м. Дніпропетровську, який був підписаний ОСОБА_5 Проте відповідач повідомив про те, що повноваження ОСОБА_5 щодо видачі ордерів на вселення в кімнати гуртожитку не надавались, а тому вони заперечують її право на користування кімнатою в гуртожитку.

У звязку з чим позивачка просила визнати за нею та її неповнолітніми дітьми право користування приміщенням № 109 гуртожитку по просп. Кірова, буд. 80-б в м. Дніпропетровську.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задвольнити частково за наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що спірна угода від 30 квітня 2014 року не наділяла ОСОБА_6 правом укладати договори найму та видавати ордер позивачці на вселення в гуртожиток, довіреність на право підписання ордерів на його імя не видавалось, відповідач не вчиняв дії, які б свідчили про схвалення дій ОСОБА_5, а тому ордер на імя позивачки був виданий не уповноваженою особою, договір найму житлового приміщення з нею укладений не був.

Проте частково з такими вимогами погодитися не можна з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод» на праві власності належав гуртожиток № 3 розташований за адресою: просп. Кірова, 80Б у м. Дніпропетровську, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрів до 2013 року щодо обєкта нерухомого майно за № 33330899, сформованої 09 лютого 2015 року (а.с.3).

Рішенням Дніпропетровської міської ради від 25 грудня 2013 року № 25/45 було надано згоду на прийняття у комунальну власність територіальної громади міста, з укладанням нотаріально посвідченого договору дарування гуртожитку за адресою: просп. Кірова, 80Б, який перебуває у власності ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод», з передачею на баланс КП «Жилсервіс-5» ДМР.

30 квітня 2014 року між відповідачем та КП «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради було укладено угоду про здійснення житлово-комунального обслуговування гуртожитку по просп. Кірова, 80-Б в перехідний період (а.с.36). Вказаною угодою на КП «Жилсервіс-5» був покладено обовязок в період з моменту прийняття на баланс від заводу гуртожитку до моменту реєстрації права комунальної власності на гуртожиток за територіальною громадою м. Дніпропетровська вирішувати самостійно питання забезпечення гуртожитку послугами з постачання електричної енергії, постачання природного газу для потреб населення, що мешкає в гуртожитку, самостійно вирішувати питання утримання гуртожитку та його прибудинкової території в межах правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій. Для забезпечення додержання інтересів мешканців гуртожитку та інтересів сторін за цією угодою, ПАТ «ДМЗ» в особі голови правління ОСОБА_7 було призначено ОСОБА_6 виконувати функції контролю за дотримання вимог цієї угоди, забезпеченням житлово-комунального обслуговування гуртожитку згідно угоди та питань вселення з правом підписання відповідних документів та засвідчення власною печаткою (а.с.36).

Також встановлено, 23 жовтня 2014 року ОСОБА_2 отримала ордер №129 на зайняття житлової площі в гуртожитку № 3 Дніпровського машинобудівного заводу, з наданням кімнати №109 за адресою: м. Дніпропетровськ, просп. Кірова, буд. 80 «б», а 06 листопада 2014 року позивачка зареєструвалася за вказаною адресою (а.с. 2, 5, 25).

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем громадянином, на ім'я якого видано ордер.

А згідно ст. 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодекам, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, а ч.1 ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений нормами України.

Згідно ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи до: 1) захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

А статтею 16 ЦК України передбачено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування мольної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Також, відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Так, звертаючись до суду із позовною заявою позивач ОСОБА_2 зазначила, що її право на користування кімнатою в гуртожитку заперечується ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод», а тому вона просила визнати право на користування гуртожитком. Проте позивач проживає в цьому гуртожитку, зокрема в кімнаті №109 з дня видачі ордеру та є зареєстрованою за адресою цього приміщення, а саме: проспект Кірова, 80-Б м. Дніпро.

Також, відповідних рішень суду чи позовів, поданих до суду про її виселення, або позбавлення права на користування гуртожитком, чи усунення перешкод, немає та матеріали справи не містять.

Крім того, саме посилання позивачки на те, що її право на користування заперечується, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки спосіб такого захисту права законом не передбачено, у звязку з чим позивачем обрано неправильний спосіб захисту.

Колегія суддів також звертає увагу, що право позивачки на даний час на користування гуртожитком та проживання у вказаній вище кімнаті не порушено, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.

Що стосується рішення суду про незаконність видачі ОСОБА_5 ордеру позивачці, то ці вимоги є безпідставними, оскільки дії ОСОБА_5 ніким не оскаржені, а також самі повноваження на вселення громадян у гуртожиток і були надані останньому на підставі діючої на той час угоди від 30 квітня 2014 року, яка була укладена між ПАТ «Дніпровський машинобудівний завод» та КП «Жилсервіс-5» Дніпропетровської міської ради.

Розгляд будь-яких інших доводів як позовної заяви, так і апеляційної скарги, колегія суддів вважає недоцільним, оскільки невірно обраний спосіб захисту своїх прав, що є безспірною підставою для відмови у задоволенні позову.

Проте суд першої інстанції на вказані обставини уваги не звернув.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що оскільки судом першої інстанції правильно відмовлено в позові, але неправильно в мотивувальній частині зазначено обгрунтування відмови в задоволенні позову ОСОБА_2, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду-зміні в частині обгрунтування відмови в задоволенні позову.

Оскільки в задоволенні позову відмовлено судові витрати покладаються на позивачку.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 13 грудня 2016 року змінити в частині правового обгрунтування відмови в задоволенні позову.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Дніпровський машинобудівний завод» () на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 535 грн 92 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

ОСОБА_8