Справа № 2-340/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 жовтня 2017 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Колочко О.В.,

за участі секретаря судового засідання Деменко А.С.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

представника позивачів ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

представників третіх осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_1 до ОСОБА_8 міської ради, треті особи ОСОБА_4, Покровська районна в місті ОСОБА_9 рада, Управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконкому ОСОБА_8 міської ради, про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_7, ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом, який неодноразово уточнювали (остання редакція від 18 серпня 2017 року (т.3, а.с. 200-210)), в якому просили визнати незаконним рішення органу самоврядування про видачу ОСОБА_10 земельних ділянок, недійсними державні акти на земельні ділянки, припинити право власності померлої ОСОБА_10, відновити межі земельної ділянки.

В обґрунтування позовних вимог зазначили, що позивачам на праві приватної власності належить житловий будинок № 7 по вулиці Привольній в м. Кривому Розі. В спільному користуванні позивачів для обслуговування будинку знаходилася земельна ділянка загальною площею 850 кв.м., яка складалася з земельної ділянки площею 600 кв.м., наданої 16 жовтня 1957 року померлому ОСОБА_11 на підставі рішення № 306 виконкому Жовтневої районної в місті ради в селищі КРЕС по вулиці Привільна, 311 «а» для особистого житлового будівництва, по закінченню якого будинку було присвоєно № 7, а також земельної ділянки площею 250 кв.м., яка за усною домовленістю була передана в користування в 1951 році ще за життя ОСОБА_11 за 2500 рублів власником домоволодіння № 9 по вулиці Привільній в м. Кривому Розі ОСОБА_12, свекром ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_11 позивачі продовжували користування цією земельною ділянкою.

В 1983 році ОСОБА_10, успадкувавши від свого померлого чоловіка ОСОБА_12 домоволодіння № 9 по вулиці Привільній в м. Кривому Розі та земельну ділянку площею 1000 кв.м. для обслуговування цього будинку, почала вчиняти позивачам перешкоди в користуванні земельною ділянкою площею 250 кв.м., яка з 1959 року перебувала в їх користуванні для відкачування стічних вод з їхньої земельної ділянки, а в подальшому ОСОБА_10 приватизувала зазначену земельну ділянку, чим унеможливила фактичне користування водопостачанням та водовідведенням до будинку позивачів, зокрема робити відкачку каналізаційних відходів та стічних вод, оскільки автомобіль для очистки каналізаційної ями може підїжджати лише через земельну ділянку, яку самовільно захопила ОСОБА_10, а тому зливна яма переповнюється і нечистоти витікають і течуть по поверхні землі до річки.

Також, в своїй позовній заяві позивачі послалися на рішення суду від 1991 року, яким було зобовязано ОСОБА_10 компенсувати позивачам завдану шкоду, спричинену вирубкою фруктового саду, що, на думку позивачів, є підтвердженням їх багаторічного користування земельною ділянкою площею 250 кв.м.

Крім того, позивачі зазначили, що державні акти на земельні ділянки ОСОБА_10 отримала незаконно, оскільки по-перше, при підготовці документів для приватизації позивачі не надавали своєї письмової згоди на погодження меж земельної ділянки, внаслідок чого порушено право позивачів повноцінно користуватися їхнім домоволодінням, по-друге, земля виділена ОСОБА_10 з земель водного фонду, знаходиться в межах прибережної захисної смуги, а тому не могла надаватися громадянам для ведення особистого селянського господарства, що не відповідає нормам законодавства, які діяли на той час, а саме ст.ст. ч. 2 ст. 60, ч. 2 ст. 61 ЗК України. Однак, до землевпорядної документації за адресою вулиця Привільна, 9 не включено обмеження у використанні земельної ділянки, що, на думку позивачів, є істотним порушенням законодавства, а тому ці державні акти на земельні ділянки необхідно визнати недійсними, а рішення органу самоврядування, на підставі якого їх було видано незаконним, припинити право власності померлої ОСОБА_10 на ці земельні ділянки і відновити межі земельної ділянки по вулиці Привільна, 7, якою користувалися позивачі з 1959 року площею 250 кв.м.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги з підстав, викладених в позовній заяві, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8 міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні, надала письмові заперечення проти позову, які долучені до матеріалів цивільної справи (т. 3, а.с. 185-188), в подальшому від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні, надала письмові пояснення на позов, які долучено до матеріалів цивільної справи (т.3, а.с. 155-159).

Представник третьої особи Покровської районної в місті ОСОБА_9 ради ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, в подальшому звернулася до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи Управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконкому ОСОБА_8 міської ради ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позовних вимог, надала письмові заперечення на позов, які долучено до матеріалів цивільної справи (т.3, а.с. 182-184), в подальшому звернулася до суду із клопотання про розгляд справи за її відсутністю.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог повністю з таких підстав.

Судом встановлено, що відповідно до копії Свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.08.1983 ОСОБА_13 отримала у спадок від померлого чоловіка ОСОБА_14 житловий будинок № 9 по вулиці Привільна в м. Кривому Розі, розташований на земельній ділянці 910 кв.м, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого Жовтневим райвиконкомом м. Кривого Рогу 10.05.1978 і зареєстрованого в ОСОБА_8 інвентар бюро по книзі № 215, стор.185, запис № 48985 (т.1, а.с. 6).

Як вбачається з копії Свідоцтва про право власності на спадщину за законом від 22.09.1983 ОСОБА_7 та ОСОБА_15 отримали у спадок від померлого чоловіка та батька ОСОБА_11 відповідно 1/2 житлового будинку № 7 по вулиці Привільна в м. Кривому Розі, розташованого на земельній ділянці 600 кв.м, яка належала померлому на підставі Договору про право на забудову від 14.12.1957 реєстр 3029/6, зареєстрованого в ОСОБА_8 інвентар бюро по книзі № 206, стор.24, запис № 45384 11.02.1976 (а.с. 86).

ОСОБА_15 після укладення шлюбу 08.06.1985 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с. 87).

Як вбачається з копії схематичного плану земельної ділянки № 9 по вулиці Привільна Жовтневий район м. Кривий Ріг ОСОБА_10, складеного 27 липня 1955 року, ця ділянка загальною площею 2059 кв.м, під будовами 131 кв.м, під двором 221 кв.м, під садом 1707 кв.м (т.1, а.с. 90, 110, 119).

24 червня 1983 року було внесено поточні зміни до схематичного плану земельної ділянки ОСОБА_10, відповідно яким фактична площа (за фактичним користуванням) 2059 кв.м, під будовами 144 кв.м, тротуар 95,23 кв.м, під двором 216 кв.м, під фруктовим садом 1699 кв.м (т.1, а.с. 115).

Відповідно до копії схематичного плану земельної ділянки № 7 по вулиці Привільна Жовтневий район м. Кривий Ріг, користувач якої ОСОБА_7, ОСОБА_15, складеного 25 січня 1967 року, вбачається, що загальна площа ділянки складає 600 кв.м, під будовами 112 кв.м, під двором 201, під фруктовим садом 287 кв.м (т.1, а.с. 89).

В 2004 році Земельно-кадастровим бюро при ОСОБА_8 міському управлінні земельних ресурсів було заведено землевпорядну справу по передачі земельної ділянки в приватну власність для будівництва і обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_10 по вул. Привільна, 9 Жовтневий район м. Кривий Ріг, кадастрові номери ділянок: 42210003, 42210004, в якій було складено план меж землекористування в масштабі 1:500 з вказанням суміжних земле користувань, довжин ліній та дирекцій них кутів, площі землекористування і периметру меж (т.1, а.с. 159-172).

13 лютого 2004 року у вказаній землевпорядній справі було складено акт встановлення та погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами ОСОБА_16 (вул. Привільна, 5/2) та ОСОБА_17 (вул. Привільна, 11 «а») (т.1, а.с. 164).

В кадастровому плані земельної ділянки по вул. Привільна, 9 було зазначено загальну площу земельної ділянки 0,1987 га, у тому числі прибережна захисна смуга р. Сакса гань 1268,9100 кв.м (т.1, а.с. 167).

Рішенням ОСОБА_8 міської ради від 29 вересня 2004 року за № 2269 передано громадянам безоплатно у власність земельні ділянки, надані їм для будівництва і обслуговування житлових будинків та господарських будівель, ведення особистого селянського господарства, зокрема ОСОБА_10 передано земельну ділянку за адресою: вул. Привільна, б. 9, площею: присадибна ділянка 1000,0 кв.м, для ведення особистого селянського господарства 718,0 кв.м

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 833438 ОСОБА_10 на підставі рішення міської ради № 2269 від 29.09.2004 була власником земельної ділянки площею 0,1 га в межах згідно з планом, яка розташована вул. Привільна, буд.9 Жовтневий район м. Кривий Ріг, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:221:0003 (т.1, а.с. 15).

Відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 833439 ОСОБА_10 на підставі рішення міської ради № 2269 від 29.09.2004 була власником земельної ділянки площею 0,0718 га в межах згідно з планом, яка розташована вул. Привільна, буд.9 Жовтневий район м. Кривий Ріг, цільове призначення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :04:221:0004 (т.1, а.с. 16).

В 2015 році фізичною особою підприємцем ОСОБА_18 було виготовлено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельних ділянок в натурі для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ОСОБА_7, вул. Привільна, 7 Жовтневий район м. Кривий Ріг, кадастрові номери №№ 042210003 для будівництва і обслуговування житлового будинку, 042210004 для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_10 по вул. Привільна, 9 Жовтневий район, м. Кривий Ріг (т.2, а.с. 106-119).

В своїй пояснювальній записці ФОП ОСОБА_18 зазначив, що ОСОБА_10 користується земельною ділянкою площею 0,1318 га на право користування (власності) якою нею не оформлено (на плані вказано червоним кольором), а також встановив фактичні межі земельної ділянки ОСОБА_7 за адресою вул. Привільна, 7, які показано на плані ділянки № 1, 2 (т.2, а.с. 109).

16 січня 2016 року померла ОСОБА_10 (т.2, а.с. 154). Спадкоємцем померлої являється ОСОБА_4 (т.2, а.с. 182).

Ст.19 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, звязку, енергетики, оборони та іншого призначення

Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земель у власність або надання у користування, вилучення (викуп) земель і затверджують проекти землеустрою або приймають рішення про створення об'єктів природоохоронного та історико-культурного призначення (частини перша, друга статті 20 ЗК України).

Відповідно до ст. 22 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури або призначені для цих цілей. До земель сільськогосподарського призначення належать, зокрема сільськогосподарські угіддя (рілля). Землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування, зокрема громадянам - для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Відповідно до ст. 38 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших об'єктів загального користування.

За приписами ст. 58 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних відносин) до земель водного фонду належать землі, зайняті, зокрема прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм.

Ст. 60 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачає, що вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об'єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності у межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів, для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів

Відповідно до ст. 89 ВК України у прибережних захисних смугах увздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво. Обєкти, що знаходяться у прибережній захисній смузі, можуть експлуатуватися, якщо при цьому не порушується її режим.

Згідно з ч.1 ст.121 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у містах не більше 0,10 гектара, для ведення особистого селянського господарства не більше 2,0 гектара.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (чинному на час виникнення спірних правовідносин) сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами.

Згідно з пунктами «а», «б» ст.12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить: розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу, надання земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.

Положеннями частини першої статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до частини третьої цієї статті безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 5 постанови Верховної ОСОБА_18 Української РСР від 18 грудня 1990 року № 562-ХІІ «Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР» (зі змінами та доповненнями, внесеними Законом України від 5 травня 1993 року № 3180-XII) громадяни, підприємства, установи, організації, які мають у користуванні земельні ділянки, надані їм до введення в дію Кодексу, зберігають свої права на користування до оформлення ними у встановленому порядку прав власності на землю або землекористування.

Порядок безоплатної приватизації громадянами земельних ділянок визначений положенням статті 118 ЗК України.

Так, частиною першою цієї статті передбачено, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Частина шоста статті 118 ЗК України передбачає, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання.

Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення (частина сьома статті 118 ЗК України).

Згідно зі статтею 50 Закону України «Про землеустрій» (яка була чинною на час виникнення правовідносин) у разі надання, передачі, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок складаються проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування (ч. 9 ст. 118 ЗК України).

Пунктом 9 Порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 року № 677 передбачено, що розроблений проект відведення земельної ділянки виконавець подає у випадках, установлених статтями 118 і 123 Земельного кодексу України, на погодження відповідній комісії з розгляду питань, повязаних з погодженням документації із землеустрою, за місцем розташування земельної ділянки.

В інших випадках проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, крім викупу земельних ділянок (їх частин) з підстав, що допускають можливість їх примусового відчуження з мотивів суспільної необхідності, відповідними органами земельних ресурсів, містобудування і архітектури, охорони культурної спадщини, санітарно-епідеміологічної служби, природоохоронним органом. У разі вилучення (викупу), надання, зміни цільового призначення земельних ділянок (їх частин) лісогосподарського призначення чи водного фонду, земельних ділянок для цілей, повязаних з розробкою корисних копалин, проект також погоджується з відповідними органами лісового господарства, водного господарства, державного гірничого нагляду

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_8 міська рада прийняла рішення № 2269 від 29.09.2004, керуючись ст.ст. 118, 333, 40, 121 ЗК України, на підставі землевпорядної справи, погодженої ОСОБА_8 міським управлінням земельних ресурсів від 13.05.2004, з якої вбачається, що при розробці кадастрового плану земельної ділянки по вул. Привільна, 9 за № 042210004 було зазначено загальну площу ділянки 0,1987 га, площу прибережної захисної смуги р. Саксагань 1268,9100 кв.м, і з урахуванням цього ОСОБА_10 була передана у власність земельна ділянка площею 0,0718 га за вирахуванням площі прибережної захисної смуги.

Судом встановлено, що земельна ділянка 0,0718 га за цільовим призначенням була передана у власність для ведення особистого селянського господарства і це не порушує вимоги закону щодо обмеження використання прибережної захисної смуги, визначені ст. 89 ВК України, яка передбачає заборону городництва та садівництва.

Натомість, позивачі наполягали на тому, що протягом багатьох років користувалися земельною ділянкою площею 250 кв.м., яка входила до ділянки площею 0,0718 га, для вирощування фруктових дерев, що є забороненим.

Крім того, свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували відсутністю погодження меж земельних ділянок.

Дійсно, в матеріалах землевпорядної справи наявний акт встановлення та погодження меж земельної ділянки, в якому суміжні землекористувачі ділянок по вул. Привільна, 5/2 ОСОБА_19 та по вул. Привільна, 11 «а» ОСОБА_17 погодили межі земельної ділянки ОСОБА_10 по вулиці Привільна, 9. В цьому акті відсутній підпис суміжного землекористувача по вул. Привільна, 7 ОСОБА_7, ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 198 ЗК України кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок.

Кадастрова зйомка включає, зокрема, відновлення меж земельної ділянки на місцевості.

Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, передбачено механізм відновлення меж земельних ділянок у натурі.

Суд звертає увагу, що погодження меж є виключно допоміжною стадією у процедурі приватизації земельної ділянки, спрямованою на те, щоб уникнути необовязкових технічних помилок. При цьому відсутність згоди суміжного землевласника або землекористувача в акті погодження меж не означає, що погодження меж не відбулося.

Таким чином, підписання акта погодження меж самостійного значення не має, воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав у процедурі приватизації, а отже і не є підставою для визнання незаконним рішення органу самоврядування про передачу землі, і недійсними державних актів, виданих на підставі цього рішення.

Також, суд звертає увагу, що в своїх поясненнях позивачі посилалися на право звернення до суду з метою захисту своїх прав на земельну ділянку на підставі ст. 152 ч.2, 3 ЗК України, однак суд не погоджується з такими підставами, оскільки позивачами не надано суду належних та допустимих доказів про їх право власності або користування земельною ділянкою площею 250 кв.м, окрім рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09 липня 1992 року.

Однак, з вказаного рішення випливає, що ОСОБА_10 є власником земельної ділянки площею 250 кв.м, на якій ОСОБА_7 та ОСОБА_1 висадили фруктовий сад та інші насадження, які в подальшому ОСОБА_10 знищила, в звязку з чим з неї було стягнуто у відшкодування шкоди певну грошову суму (т.1, а.с. 32).

Таким чином, враховуючи вищевикладене, проаналізувавши наведені положення законодавства на дослідивши надані учасниками судового процесу докази, суд вважає, що позивачами не доведено протиправність оскаржуваного рішення ОСОБА_8 міської ради, яке було прийнято з дотриманням чинного на час його прийняття законодавства, а тому позовні вимоги щодо скасування цього рішення, визнання недійсними державних актів на земельні ділянки, виданих на підставі рішення ОСОБА_8 міської ради, та відновлення меж земельної ділянки площею 250 кв.м задоволенню не підлягають.

Що стосується позовних вимог про припинення право власності померлої ОСОБА_10 на земельні ділянки по вул. Привільна, 9 площею 0,1 га та 0,0718 га суд виходить з наступного.

Порядок та підстави припинення прав на землю регулюється Главою 22 Земельного кодексу України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин).

Так, статтею 140 ЗК України передбачені такі підстави для припинення права власності на земельну ділянку: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскації за рішенням суду; не відчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом.

Зазначений перелік є вичерпним.

Отже, такої підстави припинення права власності на земельну ділянку як скасування рішення органу самоврядування, на підставі якого були видані державні акти на право власності на земельні ділянки, Земельним кодексом України не передбачено.

Крім того, після смерті ОСОБА_10 її спадкоємцем є ОСОБА_4, а після надання уточненої позовної заяви, в якій ОСОБА_4 була зазначена як третя особа у справі, позивачами не було заявлено про залучення ОСОБА_4 в якості співвідповідача, за відсутності якого суд позбавлений можливості самостійно вирішити таке процесуальне питання.

Таким чином, враховуючи викладене, а також відмову суду в задоволенні позовних вимог про скасування рішення ОСОБА_8 міської ради, визнання недійсними державних актів, виданих на підставі оскаржуваного рішення органу самоврядування, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині припинення права власності померлої ОСОБА_10 на земельні ділянки.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України в звязку з відмовою в задоволенні позову повністю судові витрати позивачам не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16 ЦК України, ст.ст. 12, 19, 20, 22, 38, 58, 60, 116, 118, 121, 152, 198 ЗК України, ст. 89 ВК України, ст. 10, 26 Закону України «Про місцеве самоврядуванні в Україні», ст. 50 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_1 до ОСОБА_8 міської ради, треті особи ОСОБА_4, Покровська районна в місті ОСОБА_9 рада, Управління містобудування, архітектури та земельних відносин виконкому ОСОБА_8 міської ради, про визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними.

Апеляційна скарга може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу в той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. В. Колочко