Справа № 310/3255/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

22 березня 2017 року Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого - судді Крамаренка А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення спадкоємця, який має право на обовязкову частку у спадщині, від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 05.07.2015 року помер ОСОБА_5, який постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя, ОСОБА_5 склав нотаріально посвідчений заповіт від 13.05.2014 року , відповідно до якого все своє майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що на день смерті буде йому належати, та на що він за законом матиме право, заповів їй.

У встановлений законом строк вона звернулася до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Дружина померлого, відповідач ОСОБА_4, також подала заяву в порядку ст. 1241 ЦК України, тобто на обовязкову частку у спадщині.

Зазанчає, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.07.1977 року. Під час шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_6 та ОСОБА_7

В 1990 році ОСОБА_5 зібрав свої речі та переїхав проживати до свого батька, а з 1994 року почав проживати з ОСОБА_8, яка є її матірю.

Вказує, що з травня 2014 року ОСОБА_5 скаржився на стан свого здоровя, час від часу перебував, як на амбулаторному так і на стаціонарному лікуванні. У 2014 році ОСОБА_5 був поставлений діагноз серцева недостатність та трофічні виразки. У звязку з цим ОСОБА_5 була встановлена І група інвалідності з 12.08.2014 року довічно, з одночасним наданням висновку про неможливість працювати у звичайних виробничих умовах.

Вона з матірю піклувалася про стан здоровя ОСОБА_5, купували ліки, доглядали його, несли витрати на його утримання та вчиняли всі необхідні дії щодо його догляду, матеріального забезпечення та утримання.

Проте, його дружина ОСОБА_4 за весь час, починаючи з 1990 року по день його смерті жодного разу не запропонувала своєї допомоги ОСОБА_5, не надавала йому жодної грошової допомоги на лікування та утримання, ні разу не зявилась його провідати. ОСОБА_4 неодноразово просили надати хоч якусь допомогу її законному чоловіку, але вона кожен раз відмовлялася.

Посилаючись на ч.5 ст. 1224 ЦК України, просила усунути ОСОБА_4, яка є спадкоємцем за законом першої черги та яка має право на обовязкову частку у спадщині, від права на спадкування після смерті спадкодавця ОСОБА_5, який помер 05.07.2015 року.

В судовому засіданні представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити.

Представник відповідача за договором про надання правової допомоги адвокат ОСОБА_2 просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що позивачем не доведено факту перебування померлого ОСОБА_9 у безпорадному стані внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби або каліцтва та його потреби у звязку з цим сторонньої допомоги.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є матірю позивача та проживала по сусідству з ОСОБА_5, який доглядав батька. З травня 2014 року ОСОБА_5 через хворобу ніг не мав можливості самостійно ходити до магазину. Він віддавав їй свою пенсію і вона купляла для нього продукти. Пенсія ОСОБА_5 складала близько 1500 грн. Останній продав машину щоб купляти ліки. ОСОБА_3 телефонувала ОСОБА_4 з питання догляду та надання допомоги ОСОБА_5 Проте, ОСОБА_4 від надання такої допомоги відмовилась. Особисто ОСОБА_5 не просив допомоги, оскільки був гордий.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що проживала по сусідству з померлим ОСОБА_5 У останнього була хвороба ніг і сусіди купляли йому харчі. Також ОСОБА_5 проходив лікування у госпітальному відділені Бердянської міської лікарні. Першу дружину померлого вона не бачила, а про наявність заповіту була обізнана.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона була знайома з померлим та знайома з ОСОБА_3 За 5-6 місяців до смерті ОСОБА_5 сильно хворів. ОСОБА_5 просив сусідів купляти йому продукти харчування, пива, сигарет. Якщо вона щось купляла ОСОБА_5, то він віддавав їй гроші. Про розмір пенсії ОСОБА_5 вона не обізнана. Зі слів ОСОБА_5 вона знала, що він тривалий час не проживав зі своєю сімєю. ОСОБА_5 мав сильне бажання побачити своїх дітей.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона з 1980 року знайома з родиною ОСОБА_5 Останній проживав з дружиною та двома дітьми. Вона постійно спілкувалася з ними, оскільки працює головою ОСББ. З 1990 року ОСОБА_5 почав зловживати спиртними напоями, влаштовувати скандали. З того ж часу він переїхав до свого батька. Приблизно в 1994-1995 році ОСОБА_5 повернувся до родини. В подальшому ОСОБА_5 почав доглядати батька та проживав з ним. В 2015 році батько ОСОБА_5 помер. Вона з дружиною ОСОБА_5 два рази приїздила до ОСОБА_5, проте він їм не відчинив двері. ОСОБА_5 проходив військову службу в Африці, прирівнювався до учасника бойових дій та отримував пенсію.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона з 1983 року знайома з ОСОБА_14, а в 1996 року познайомилася з ОСОБА_5 В 1989 році ОСОБА_4 від заводу «Азмол» отримала квартиру в буд. №26 по вул. Шаумяна в м. Бердянську. Приблизно з 1990 року по 1994 рік вона ОСОБА_5 за зазначеною вище адресою не бачила. Зі слів знайомих знає, що він проживав з батьком. Останній раз бачила ОСОБА_5 в 2010 році. Він їй розповів, що оформив пенсію, зробив ремонт в будинку. Також їй відомо, що ОСОБА_4 з подругами декілька разів в 2013-2014 роках їздила до ОСОБА_5, пропонувала йому допомогу, проте він відмовився.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона знайома з ОСОБА_4 з 1989 року. Приблизно з 1992 року ОСОБА_5 переїхав до батька. Приблизно в 1995-1996 році ОСОБА_5 повернувся до родини, раці вав на одному підприємстві з дружиною. В подальшому знову переїхав до батька. ОСОБА_4 декілька разів пропонувала ОСОБА_5 допомогу по господарству.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

З 30.07.1977 року ОСОБА_5 перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4

За життя, ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті все належне йому майно заповів ОСОБА_3

05.07.2015 року помер ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖС №329445.

У встановлений законом строк до приватного нотаріуса із заявами про прийняття спадщини звернулися ОСОБА_3 та ОСОБА_4, при цьому останньою була написана заява в порядку ст. 1241 ЦК України, тобто на обовязкову частку у спадщині.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо судом буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту зазначеної норми закону, необхідно встановити факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, а також факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.

За змістом ч.5 ст. 1224 ЦК України, лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Саме по собі ненадання допомоги спадкодавцеві не може бути підставою для усунення особи від права на спадкування.

Оцінивши, надані докази, показання свідків, суд приходить до висновку, що померлий ОСОБА_5 по день смерті не знаходився в тяжкому стані здоров`я та за станом здоров'я не потребував стороннього догляду. Також сторонами не заперечується факт отримання ОСОБА_5 пенсії.

Разом з тим, судом враховано, що відповідач ОСОБА_4 проживала окремо та мала не кращий від померлого матеріальний стан.

Судом враховано також, що догляд за померлим та піклування ним проводила ОСОБА_8 та ОСОБА_3, що є нормальними відносинами.

Як було встановлено в судовому засіданні з пояснень сторін та свідків, померлий не звертався до відповідача з проханням про допомогу.

Таким чином суд приходить до висновку, що факт перебування ОСОБА_5 у безпорадному стані та потреби у зв'язку з цим сторонньої допомоги не підтверджено належними та допустимими доказами.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та в їх задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 15, 57 -61, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.І. Крамаренко