У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 18 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Коротуна В.М., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Київського Державного інституту декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука про скасування наказу, поновлення на роботі та відшкодування матеріальної й моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року, в с т а н о в и л а: У січні 2016 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що з 19 вересня 2011 року працювала у відповідача викладачем англійської мови кафедри гуманітарних та соціально-економічних дисциплін. Наказом № 104-од від 05 жовтня 2015 року в.о. ректора Київського державного інституту декоративно-прикладного мистецтва і дизайну ім. Бойчука зобов'язано завідувача кафедри гуманітарних та соціально-економічних дисциплін внести зміни до штатного розпису ставок професорсько-викладацького складу кафедри та привести кількість посад за нормами часу та нормативами Закону України «Про вищу освіту» до граничної кількості за нормативами Кабінету Міністрів України. Наказом № 121-к від 18 грудня 2015 рокуїї звільнено із займаної посади у зв'язку зі зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Посилаючись на незаконність звільнення, просила суд визнати незаконними і скасувати накази від 05 жовтня 2015 року № 104-од та від 18 грудня 2015 року № 121-к із зобов'язанням відповідача поновити її на роботі, стягнути вихідну допомогу у розмірі середньомісячної заробітної плати у розмірі 1 677 гривень 10 копійок, середній заробіток на час вимушеного прогулу та моральну шкоду в розмірі 40 000 гривень. Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року, у позові відмовлено. У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Судами встановлено, що з 19 вересня 2011 року позивач працювала викладачем англійської мови кафедри гуманітарних та соціально-економічних дисциплін Київського державного інституту декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука. Наказом № 104-од від 05 жовтня 2015 року в.о. ректора Київського державного інституту декоративно-прикладного мистецтва і дизайну ім. Бойчука зобов'язано завідувача кафедри гуманітарних та соціально-економічних дисциплін внести зміни до штатного розпису ставок професорсько-викладацького складу кафедри та привести кількість посад за нормами часу та нормативами Закону України «Про вищу освіту» до граничної кількості за нормативами Кабінету Міністрів України. Наказом № 121-к від 18 грудня 2015 рокупозивачазвільнено із займаної посади у зв'язку зі зміною істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Як роз'яснено у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» в (зі змінами) припинення трудового договору за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України при відмові працівника від продовження роботи зі зміненими істотними умовами праці може бути визнане обґрунтованим, якщо зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою викликана змінами в організації виробництва і праці (раціоналізацією робочих місць, уведенням нових форм організації праці, у тому числі перехід на бригадну форму організації праці, і, навпаки, впровадженням передових методів, технологій тощо). Отже зі змісту зазначеної норми вбачається, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо буде доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Як вбачається з матеріалів справи, наказом Київського державного інституту декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука від 11 вересня 2015 року № 97-од «Про зміну наказу щодо обсягів навчального навантаження науково-педагогічних працівників інституту на 2015-2016 рік» встановлено обсяги навчального навантаження для професорсько-викладацького складу інституту із зобов'язанням оформити в установленому порядку кадрову документацію, пов'язану зі змінами його обсягів. За планом загального навантаження на 2015-2016 навчальний рік відповідно до штатного розкладу кафедри гуманітарних та соціально-економічних дисциплін ставка викладача ОСОБА_6 становить 0,5. Наказом Київського державного інституту декоративно-прикладного мистецтва і дизайну імені Михайла Бойчука від 05 жовтня 2015 року № 104-од внесено зміни до штатного розпису ставок професорсько-викладацького складу з приведенням кількості посад за нормами часу та нормативами Закону України «Про вищу освіту» до граничної кількості за нормативами КМ України; головному бухгалтеру внести зміни до штатного розпису, а саме вивести з штатного розпису кафедри гуманітарних та соціально-економічних дисциплін 0,25 ставки посади викладача із зобов'язанням начальника відділу кадрів ознайомити з наказом щодо зменшення навантаження та виведення 0,25 ставки викладача із штатного розпису. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України, розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням у зв'язку із скороченням штату, суди мають з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або ж власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив з того, що якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України. Встановивши, що у відповідача відбулися зміни в організації виробництва та праці у зв'язку зі зменшенням кількості студентів та зменшення навантаження науко-педагогічних працівників, у зв'язку з чим змінені істотні умови праці ОСОБА_6 та врахувавши відсутність згоди останньої на продовження роботи в нових умовах, дійшов обгрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. Згідно з правилами ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. При цьому суд касаційної інстанції перевіряє законність і обґрунтованість постановлених судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, та доводів касаційної скарги. Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами допущено порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу. Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 березня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 30 червня 2016 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня В.М. Коротун Т.О. Писана О.В. Попович Л.М. Мазур