РІШЕННЯ

іменем України

17 жовтня 2017 рокуСправа №451/1160/17
Провадження № 2/451/529/17

Радехівський районний суд Львівської області

у складі головуючого-судді Мулявка О.В.

за участі: секретаря судового засідання Кормилюк Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_1 до Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2017 року до суду із позовом звернулася ОСОБА_1, відповідно до вимог якого просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,8028 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,0943 га, площею 0,4620 га, та площею 0,2466 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_2, яка померла 17.02.1999 року.

В обґрунтування вимог посилається на обставини, що 17.02.1999 року померла її мати ОСОБА_2. За життя спадкодавцем було складено заповіт, згідно якого все своє майно померла заповіла позичу.

Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, зокрема: земельна ділянка площею 0,8028 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,0943 га, площею 0,4620 га, та площею 0,2466 га, які виділені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва і розташовані на території Дмитрівської сільської ради, Радехівського району, Львівської області, і які належали спадкодавцю ОСОБА_2, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії I-ЛВ №017971 виданого 29.12.1999 року Радехівською районною радою Львівської області на підставі рішення IХ сесії ІІІ го демократичного скликання Радехівської районної ради від 24.12.1999 року і зареєстрованого в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 4561.

Також позивач зазначає, що фактично прийняла спадщину, вступивши в управління та володіння майном спадкодавців та, маючи намір оформити свої права на спадкове майно, звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Однак нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, з підстав відсутності належного правовстановлюючого документа на право власності на земельну ділянку, а саме державного акта на право власності на земельну ділянку, який видано після смерті спадкодавця, та рекомендовано звернутися з позовом в суд.

Відсутність у позивача правовстановлюючих документів, унеможливлює реалізацію її майнових прав, як спадкоємця, у позасудовому порядку, а тому вона вимушена звернутися з позовом до суду.

Позивач в судове засідання не зявилася, однак представник позивача надав в адресу суду письмову заяву, в якій просить розглянути справу без його участі за наявними в справі матеріалами. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить задоволити. Судові витрати просить не стягувати з відповідача (а.с.26).

Представник відповідача, надавши суду заяву із визнанням вимог, клопотав про розгляд справи за його відсутності (а.с.22,24).

Розглянувши заяви позивача та представника позивача, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 531 ЦК УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Таким чином, на думку суду, спірні правовідносини щодо спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_2, регулюються чинним на той час Цивільним кодексом Української РСР.

У відповідності до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, місцезнаходження майна або його основної частини.

З матеріалів справи вбачається, що померла 17 лютого 1999 року у с.Дмитрів Радехівського району ОСОБА_2 (а.с.9), була матірю позивача по справі (а.с.2,5-6) і, яка має намір успадкувати право власності на земельну ділянку площею 0,8028 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,0943 га, площею 0,4620 га, та площею 0,2466 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництв, вказані в державному акті серія І-ЛВ № 017971, виданому 29 грудня 1999 року (а.с.7).

Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З заповіту, який було посвідчено 20.01.1999 року, секретарем виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівській області та зареєстровано за №7, вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 все своє майно заповіла дочці ОСОБА_1 (а.с.8).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії ІІ-СГ №321304 визначається, що 27 липня 1984 року помер ОСОБА_3 (а.с.28).

В свідоцтві про народження ОСОБА_4 серії ІІІ-СГ №306651 в графі «Батько» зазначено ОСОБА_3, а в графі «Мати» ОСОБА_2, і тим самим беззаперечно визначається родинне споріднення позивача із спадкодавцем (а.с.5).

Зі свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-СГ №284106 вбачається, що 06 серпня 1983 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 і ОСОБА_4, та після укладення шлюбу позивачу присвоєно прізвище «Парій» (а.с.6).

Із довідки Дмитрівської сільської ради Радехівського району №1058 від 17.10.2017 року вбачається, що на день смерті ОСОБА_2 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 та від імені померлої посвідчувався заповіт (а.с.29).

Згідно довідки Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області №1059 від 17.10.2017 року судом констатовано, що ОСОБА_1 проживала разом з матірю ОСОБА_2, яка померла 17.02.1999 року, у с.Дмитрів по вул.Шевченка, 26, Радехівського району Львівської області.

За твердженням позивача, відсутність у неї, яка є єдиним спадкоємцем, належних правовстановлюючих документів на спадкове майно, зокрема видача Державного акта на право приватної власності на земельні ділянки, що перебували у власності ОСОБА_2, після смерті останньої, унеможливлює реалізацію її майнових прав, як спадкоємця за заповітом, у позасудовому порядку.

Під час вирішення позовних вимог, судом, окрім іншого, приймаються до уваги обставини визнання вимог представником відповідача і така позиція сторони, із врахуванням обставин констатованих судом, жодним чином не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (ст.174 ЦПК України).

Правова позиція, що прийняття спадкоємцем спадщини, але не оформлення спадкоємцем спадкових прав не позбавляє спадкоємця права на спадщину вбачається у постановах Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі №6-164цс12 та від 08 квітня 2015 року у справі №6-33цс15, висновки якого, в силу приписів ст.360-7 ЦПК України, є обовязковими для суду.

Приймаючи до уваги вищенаведене, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторони щодо визнання права в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Оскільки представник позивача просить не стягувати із відповідача судові витрати в користь його довірителя, то суд вважає за можливе не вирішувати питання про стягнення із відповідача в користь позивача понесених ним судових витрат.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209-212,215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,8028 га, яка складається із трьох земельних ділянок площею 0,0943 га, площею 0,4620 га, та площею 0,2466 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Дмитрівської сільської ради Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування, після смерті ОСОБА_2, яка померла 17.02.1999 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6