У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

ЖуравельВ.І., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» про визнання договорів банківського вкладу недійсними та застосування наслідків недійсного правочину за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Європейський ГазовийБанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» на рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вище вказаним позовом, посилаючись на те, що 5 листопада 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Європейський Газовий Банк» (далі - ПАТ «Єврогазбанк») було укладено договір банківського вкладу, за яким він передав для зарахування на вкладний (депозитний) рахунок банківські метали (золото) 999,9 проби загальною масою 100 грамів/3,22 тройських унцій, терміном до 10 листопада 2014 року з нарахуванням 3,5 % річних. 3 січня 2014 року він уклав із відповідачем договір банківського вкладу, за яким він передав для зарахування відповідачем на вкладний (депозитний) рахунок банківські метали (золото) 999,9 проби загальною масою 100 грамів/3,22 тройських унцій, терміном до 8 січня 2015 року із нарахуванням 3,5 % річних. У визначений строк відповідач вклади йому не повернув. Він неодноразово звертався з вимогами повернути вклади, однак отримав відповідь, що банк перебуває на стадії банкрутства, а повернення вкладу в банківських металах віднесено до сьомої черги задоволення вимог кредиторів. Вважав, що банк при укладенні вище вказаних договорів застосував нечесну підприємницьку діяльність та порушив його права як споживача банківських послуг. Так, при укладенні договорів вкладу банк був зобов'язаний ознайомити його під підпис про те, що на його вклади не поширюються гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Однак, банк не повідомив його про наявність будь-яких застережень чи особливостей відшкодування вкладів у банківських металах перед звичайними вкладами у грошах, а тому його навмисно було введено в оману.

У зв'язку з цим позивач просив суд визнати недійсними вказані договори банківського вкладу як такі, що укладені під впливом обману із застосуванням нечесної підприємницької діяльності.

Рішенням Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 жовтня 2016 року, позов ОСОБА_3задоволено. Визнано недійсними договори банківського вкладу від 5 листопада 2013 року та від 3 січня 2014 року, укладені між ПАТ «Єврогазбанк» та ОСОБА_3 Застосовано наслідки недійсності правочину. Зобов'язано ПАТ «Європейський Газовий Банк» позачергово передати ОСОБА_3 банківські метали-золото 999,9 проби загальною масою 200 грамів/6,44 троїцьких унцій вартістю 156 191 грн 49 коп. станом на 15 вересня 2015 року за курсом Національного банку України.

У касаційній скарзі ПАТ «Європейський Газовий Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що при укладенні договорів банківського вкладу банком не проінформовано позивача про те, що на такі вклади не поширюються гарантії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, відтак він був введений в оману щодо обставин, які мають істотне значення, що є підставою для визнання правочинів недійсними.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 5 листопада 2013 року між ПАТ «Єврогазбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу, за яким ОСОБА_3 передав для зарахування на вкладний (депозитний) рахунок банківські метали (золото) 999,9 проби загальною масою 100 грамів/3,22 тройських унцій, терміном до 10 листопада 2014 року з нарахуванням 3,5 % річних.

3 січня 2014 року між ПАТ «Єврогазбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу, за яким він передав для зарахування відповідачем на вкладний (депозитний) рахунок банківські метали (золото) 999,9 проби загальною масою 100 грамів/3,22 тройських унцій, терміном до 8 січня 2015 року із нарахуванням 3,5 % річних.

У визначений строк ПАТ «Єврогазбанк» вклади ОСОБА_3 не повернув.

Постановою правління Національного банку України від 17 листопада 2014 року за № 725 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 18 грудня 2014 року за № 150 ОСОБА_5 призначено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Єврогазбанк».

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України. Поряд із цим, згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Згідно з ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії, ліквідацію банку кредитори мають право заявити Фонду про свої вимоги до банку. Вимоги фізичних осіб-вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами не заявляються.

Таким чином, законом передбачено, що відшкодування коштів неплатоспроможного банку здійснюється або за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів, або за рахунок ліквідаційної маси банку шляхом задоволення вимог кредиторів відповідно до черговості, визначеної в ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з повідомленням ПАТ «Єврогазбанк» від 25 березня 2015 року, адресованого ОСОБА_3, сума його акцептованої кредиторської вимоги до АТ «Єврогазбанк» складає 120 870 грн 40 коп. та віднесена у відповідності до ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до сьомої черги задоволення вимог кредиторів.

Відтак, позивач скористався своїм правом кредитора, пред'явивши банку свої вимоги.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Звертаючись з позовом до суду про визнання договорів банківського вкладу недійсними, позивач посилався на те, що він не був належним чином повідомлений про відсутність гарантій Фонду гарантування вкладів за договорами банківських вкладів у банківських металах.

Згідно з п. 3.1 Положення про порядок інформування громадскості про систему гарантування вкладів фізичних осіб, затвердженого рішенням Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 23 липня 2012 року № 10, чинного на час укладення спірних правочинів, у разі залучення банком вкладу, на відшкодування коштів за яким не поширюються гарантії Фонду, банк зобов'язаний ознайомити про це під підпис фізичну особу, яка має намір розмістити такий вклад у банку, до укладення такого договору, у тому числі вкладу, розміщеного на умовах отримання від банку процентів на більш сприятливих договірних умовах, ніж звичайні, або з іншими фінансовими привілеями від банку (вклади на індивідуальній основі).

Разом із тим, договір банківського вкладу (депозиту) може бути визнано недійсним у зв'язку з порушенням інших умов дійсності правочинів, передбачених, зокрема, у чч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Згідно зі ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз'снено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином,у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України суди на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернули, не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не врахували доводи відповідача про те, що пред'явивши банку вимоги кредитора, ОСОБА_3 визнав дійсність оспорених договорів банківського вкладу, не визначилися з характером спірних правовідносин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, не встановили наявність умислу в діях банку при укладенні договорів та на припущеннях дійшли передчасного висновку про задоволення позову, що заборонено в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України та свідчить про його необґрунтованість і незаконність.

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Європейський Газовий Банк» задовольнити частково.

Рішення Рожнятівського районного суду Івано-Франківської області від 19 серпня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 3 жовтня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик