АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 641/777/17 Головуючий 1 інстанції Чайка І.В.
Провадження № 22ц/790/4905/17 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Овсяннікової А.І., Сащенко І.С.

при секретарі Дмитренко А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» на рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14 червня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2017 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що 31 січня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн., з оплатою 30% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Зобовязання за договором відповідач належним чином не виконує, станом на 31 грудня 2016 року сума заборгованості за договором складає 21 712, 22 грн.

У звязку з цим, ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором від 31 січня 2013 року у розмірі 21 712,22 грн., з яких:

-322,42 грн. заборгованість за кредитом;

-15 890,63 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 989,06 грн. заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи:

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-1 010,11 грн. штраф (процентна складова).

Також ПАТ КБ «ПриватБанк» просив суд стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 1 600 грн.

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та розірвання договору.

В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що 31 січня 2013 року він звернувся до Банку для отримання спеціального обладнання (міні-терміналу для програми ІРау), що дає можливість приймати до оплати банківські картки за допомогою телефону. Разом із спеціальним обладнанням у подарунок йшла банківська пластикова картка (універсальна кредитна картка). В лютому 2013 року він скористався кредитною карткою та зняв готівку через термінал в розмірі 300,00 грн. та в цьому ж місяці здійснив поповнення рахунку на цю ж суму. Приблизно в середині лютого 2013 року кредитну картку було втрачено , у звязку з чим ніяких банківських операцій він з використанням цієї картки не проводив.

Вважав, що Банком були порушенні норми чинного законодавства при укладенні кредитного договору, бо він не був належним чином ознайомлений з його умовами , не давав згоду на збільшення строку позовної давності , який відповідно до Умов передбачений у 50 років та вважає що умови Договору суттєво порушують норми чинного законодавства , що призводить до істотного порушення його прав.

У звязку з чим, просив суд визнати договір про надання кредиту від 31 січня 2013 року, укладений між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк», таким, що порушує його права як споживача та вимоги ст.. 259 ЦК України. Розірвати вищевказаний договір та застосувати положення ст.. 216 ЦК України.

Рішенням Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14 червня 2017 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін. Всі судові витрати стягнути з відповідача на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на незаконність, необґрунтованість рішення, ухваленого з порушенням вимог матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам по справі.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що ПАТ КБ «ПриватБанк» оскаржує рішення лише в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог, в іншій частині рішення суду ОСОБА_2 не оскаржується та апеляційним судом не переглядається.

Відмовляючи у задоволенні первісного позову суд першої інстанції виходив з пропуску строку позовної давності, а зустрічні позовні вимоги вважав недоведеними.

Проте з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів повністю погодитись не може.

Судом встановлено, що 31 січня 2013 року між Банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 300 грн., з оплатою 30% річних на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

З тексту анкети-заяви вбачається, що відповідач виявив бажання отримати платіжну кредитну картку «Універсальна». Своїм підписом ОСОБА_2 погодився з тим, що дана заява, разом з Пам'яткою клієнта, «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» становлять між позичальником та банком договір про надання банківських послуг.

Відповідач ознайомився та погодивсь з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також з «Тарифами Банку», які були йому надані для ознайомлення у письмовому вигляді. Також відповідача повідомлено, що «Умови та правила надання банківських послуг» розміщені на офіційному сайті банку та він зобов'язався виконувати вимоги «Умов та правил надання банківських послуг» та регулярно ознайомлюватися з їх змінами на сайті банку.

Крім того, в зазначеній анкеті-заяві міститься пам'ятки клієнта, в якій надано роз'яснення щодо умов ознайомлення з договором та змінами тарифів банку.

31 січня 2013 року відповідачем також було власноруч підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів льготного періоду» за договором, в якій зазначені умови, строк та порядок погашення кредиту (а.с.6).

Статтею 634 ЦК України передбачена можливість укладення договору приєднання, тобто договору, умови якого встановлені однією із сторін уформулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Статтею 204 ЦК України визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зважаючи на зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2., шляхом підписання анкети-заяви про приєднання, було укладено в письмовій формі кредитний договір.

Таким чином факт укладення між сторонами кредитного договору доведений належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст..ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Матеріали справи свідчать, що станом на 31 грудня 2016 року сума заборгованості за кредитним договором від 31 січня 2013 року складає 21 712,22 грн., з яких:

-322,42 грн. заборгованість за кредитом;

-15 890,63 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

-3 989,06 грн. заборгованість за пенею та комісією,

а також штрафи:

-500 грн. штраф (фіксована частина);

-1 010,11 грн. штраф (процентна складова).

Відповідно до положень ст.ст.526, 530, 610, ч.1 ст. 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач наполягав на застосуванні строків позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю утри роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею боргу або іншого обов'язку.

Із наданих Банком документів вбачається, що 01 червня 2014 року відбувалось договірне списання. Такі дії Банку відповідачем не оскаржені.

Таким чином, відрахування позовної давності починається з моменту останнього списання коштів з рахунків боржника.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку про стягнення заборгованості за кредитом підлягають задоволенню частково.

Відповідно до матеріалів справи, штраф і пеня нараховані за одні і ті ж порушення, а тому колегія суддів вбачає у вимогах про стягнення з боржника одночасно штрафу й пені подвійну цивільно-правову відповідальність.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові уразі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (частина друга статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов'язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач щоденно нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв'язку з тим, що порушенням позичальником будь-якого грошового зобов'язання на строк понад 30 днів, що змушує позивача звернутись до суду з позовом, а тому за порушення умов укладеного кредитного договору підлягає стягненню з відповідача в судовому порядку пеня.

Аналогічна правова позиція викладена постанові Верховного Суду України від 21.10.2015р. № 6-2003цс15.

За таких обставин, правові підстави до стягнення штрафу відсутні, а тому у задоволенні позову в зазначеній частині слід відмовити.

Враховуючи вимоги ст..88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, оплачений при подачі позовної заяви в сумі 1 600 грн., та при подачі апеляційної скарги в сумі 1760 грн., а всього 3 360 грн..

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м.Харкова від 14 червня 2017 року змінити.

В частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості рішення скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 31 січня 2013 року у розмірі 20 202 грн. 11 коп., яка складається з: 322,42 грн. заборгованість за кредитом; 15 890,63 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 3 989,06 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПриватБанк» судовий збір у розмірі 3 360 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді