АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 681/757/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1372/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Корніюк А.П.

секретар Задвірний В.І.

з участю : представника позивача, відповідачів, представника відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 681/757/16-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 8 червня 2017 року по справі за позовом Кредитної спілки «Партнер-Плюс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В травні 2016 року КС «Партнер - Плюс» звернулася до суду з позовом в якому просила, стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь кредитної спілки заборгованість за договором кредиту № 22-к від 17.02.2015 в сумі 12 459 грн. 13 коп., яка складається з боргу за неповернутим кредитом в сумі 3 949 грн. 73 коп., процентів за користування кредитом - 569 грн. 77 коп. та пені 0,5% в сумі 7939 грн. 63 коп., судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався, що 17 лютого 2015 року між кредитною спілкою та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позичальник отримав 8 500 грн. на умовах строковості, зворотності, платності та забезпеченості, строком на 12 місяців. Факт отримання відповідачем коштів підтверджується видатковим касовим ордером № 49 від 17.02.2015. З метою забезпечення своєчасного повернення кредиту та сплату процентів було укладено два договори поруки з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Оскільки позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, тому утворилася заборгованість в сумі 12 459 грн. 13 коп., яку позивач просив стягнути солідарно з боржника та поручителів.

В подальшому позивач свої вимоги збільшив і просив стягнути з відповідачів на користь КС «Партнер-Плюс» заборгованість за договором кредиту в розмірі 15 706 грн. 78 коп.

Рішенням Полонського районного суду Хмельницької області від 8 червня 2017 року позов задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь кредитної спілки «Партнер-Плюс» заборгованість по кредиту, а саме: 3949 грн. 73 коп. - борг за неповернутим кредитом; 1709 грн. 73 коп. - проценти за користування кредитом; 5659 грн. пені, а всього 11 318 грн. 46 коп., а також з кожного по

_____________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Горщар А.Г. Провадження № 22-ц/792/1372/17

Доповідач - Костенко А.М. Категорія № 27

459 грн. 33 коп. судових витрат, в решті вимог позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодився з таким рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Апелянт зазначає, що судом першої інстанції безпідставно не застосовано до спірних правовідносин п. 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та п. 3 ч. 1 ст. 9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності», оскільки кредитна спілка не мала необхідний обсяг цивільної дієздатності через відсутність у неї ліцензії для надання кредитів. На думку апелянта, оскільки кредитний договір був укладений без відповідної ліцензії, тому він є недійсним, а відтак безпідставною є вимога про стягнення процентів за користування кредитними коштами. Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки», кредитна спілка є неприбутковою організацією, а отримання процентів є фінансовою послугою спрямованою саме на отримання прибутку. ОСОБА_1 також вказував, що тіло по кредиту він виплатив в повному обсязі, а вимоги про стягнення з нього процентів та пені є незаконними.

Враховуючи, доводи викладені в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просив скасувати рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 8 червня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу в позові.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Так, судом встановлено, що 17 лютого 2015 року ОСОБА_1 за його заявою був прийнятий в члени Кредитної спілки «Партнер-Плюс».

В цей же день він звернувся із заявою до кредитної спілки про отримання кредиту в розмірі 8 500 грн. строком на 12 місяців.

17 лютого 2015 року між кредитною спілкою «Партнер-Плюс» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 22-(К), за яким кредитна спілка «Партнер-Плюс» надала відповідачу кредит в сумі 8500 грн. строком на один рік. За цим договором ОСОБА_1 взяв на себе зобов'язання повернути кредит до 17 лютого 2016 року шляхом внесення щомісячних платежів, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 60% річних згідно графіку погашення, який є додатком до даного договору. У разі своєчасного ненадходження (прострочення) повністю або частково планового платежу, встановленого графіком розрахунків, позичальник сплачує пеню в розмірі 0,5% за кожен день прострочки від суми не сплаченого в строк платежу.

17 лютого 2015 року з метою забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань взятих за кредитним договором між КС «Партнер Плюс» та ОСОБА_3, ОСОБА_2 з кожним окремо, було укладено договори поруки. Згідно з умовами вищевказаних договорів поручителі взяли на себе зобов'язання солідарно відповідати перед КС «Партнер Плюс» за виконання ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором № 22-(К) від 17 лютого 2015 року, як солідарні боржники в повному обсязі, тобто повернення кредиту, виплату відсотків за користування ним.

Строк дії договору збігається зі строком дії Основного договору, крім випадків, визначених у ст. 559 ЦК України та п. 4.4. цього договору.

За вказаним договором ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 8 500 грн.

Під час дії договору позичальник свої зобов'язання по сплаті кредиту та відсотків за його користування відповідного до визначеного договором графіку виконував частково.

По закінченню терміну дії кредитного договору - 17 лютого 2016 року позичальник свої зобов'язання по сплаті кредиту та відсотків за його користування відповідного до визначеного договором графіку повністю не виконав, в зв'язку з чим кредитна спілка в травні 2016 року звернулась з позовом до суду.

Таким чином, внаслідок неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 13 січня 2017 року, після уточнення позовних вимог, у нього виникла заборгованості перед КС «Партнер Плюс» в сумі 5659 грн. 06 коп., з яких заборгованість по тілу кредиту - 3949 грн. 73 коп., відсотки за користування кредитом 1079 грн. 33 коп. Крім того позивачем було нараховано пеню в сумі 10047 грн. 72 коп.

Вказані обставини підтверджуються кредитним договором, договорами поруки, розрахунком заборгованості та іншими матеріалами справи.

Відповідачі поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_2 рішення суду в апеляційному порядку не оскаржили.

Дані обставини підтверджуються: кредитним договором, договорами поруки, розрахунком заборгованості та іншими матеріалами справи.

У відповідності до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, що до яких за заявою хоча б однієїі з сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (частини перша, друга статті 1054 ЦК України).

За змістом статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Відповідно до частин першої, третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно п. 1 ст. 611 даного Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частина 1 ст. 546 ЦК України визначає, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Частиною 1 ст. 549 цього ж Кодексу передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі ст.ст. 553 ч. 1, 554 ч.ч. 1, 2 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором утому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином з врахуванням всіх обставин справи, вимог чинного законодавства, умов договору, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно частково задовольнив позов.

Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, узгоджується з матеріалами справи, а позивач рішення суду в апеляційному порядку не оскаржив і з ним погодився.

Доводи апеляційної скарги, що кредитна спілка не мала необхідного обсяг цивільної дієздатності, права отримувати проценти за користування кредитом, взагалі надавати кредити на платній основі, оскільки є неприбутковою організацією, а отримання процентів є фінансовою послугою спрямованою саме на отримання прибутку, через відсутність у неї ліцензії для надання кредитів слід відхилити.

Так, в силу ст. 1 ч.ч. 1, 2 Закону України «Про кредитні спілки» кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки. Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про кредитні спілки» капітал кредитної спілки складається з пайового, резервного та додаткового капіталів, а також залишку нерозподіленого доходу спілки і не може бути меншим 10 відсотків від суми її загальних зобов'язань. Пайовий капітал кредитної спілки формується за рахунок обов'язкових та додаткових пайових членських внесків членів кредитної спілки. Резервний капітал призначений для відшкодування можливих збитків кредитної спілки, які не можуть бути покритими за рахунок надходжень поточного року, забезпечення платоспроможності кредитної спілки та захисту заощаджень її членів. Резервний капітал кредитної спілки формується за рахунок вступних внесків членів кредитної спілки та частини доходів кредитної спілки до моменту досягнення ним не менш як 15 відсотків від суми активів, зважених на ризик кредитної спілки. Статутом кредитної спілки можуть бути передбачені й інші джерела формування резервного капіталу.

Такі ж положення щодо формування капіталу спілки визначені в Статуті Кредитної спілки «Партнер Плюс» в редакції на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно ст. 21 цього ж Закону кредитна спілка відповідно до свого статуту надає кредити своїм членам на умовах їх платності, строковості та забезпеченості в готівковій та безготівковій формі. Кредитна спілка має право самостійно встановлювати розмір плати (процентів), яка розподіляється на пайові членські внески; розмір плати (процентів) за користування кредитами, наданими кредитною спілкою.

Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» уповноважений орган у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: діяльності з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб.

Частина 2 ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачає, що здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

Частиною 4 ст. 8 Закону України «Про кредитні спілки» визначено, що ліцензуванню в кредитній спілці підлягає діяльність із залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки, а також інші види діяльності відповідно до закону.

Згідно п.1.2 Ліцензійних умов провадження діяльності кредитних спілок з надання фінансових послуг, затверджених розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 2 грудня 2003 року № 146 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 25 грудня 2003 року за № 1225/8546) в редакції чинній на час надання кредиту для залучення внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки та використання таких коштів для надання кредитів членам кредитної спілки, а також розміщення їх кредитною спілкою на депозитних рахунках в установах банків, в об'єднаній кредитній спілці, у державні цінні папери, кредитна спілка зобов'язана отримати ліцензію на здійснення діяльності по залученню внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Для надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів (кредитів банків, коштів інших установ та організацій) кредитна спілка зобов'язана отримати ліцензію на здійснення діяльності кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів, крім внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки.

Діяльність кредитної спілки з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу кредитної спілки, а також коштів об'єднаних кредитних спілок, залучених кредитною спілкою, що є їх членом, та коштів спільних фінансових фондів асоціацій кредитних спілок, утворених їх членами, не потребує отримання ліцензії.

Отже, за змістом зазначених вище норм закону діяльність кредитної установи з надання фінансових кредитів за рахунок капіталу самої кредитної установи не потребує отримання ліцензії.

Як вбачається з досліджених доказів та матеріалів справи відповідачу було надано позивачем кредит за рахунок капіталу самої кредитної спілки.

Таким чином, колегія суддів, погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що отримані позичальником ОСОБА_1 кредитні кошти не є фінансовим кредитом, виданим за рахунок залучених коштів у вигляді внесків (вкладів) членів кредитної спілки на депозитні рахунки чи за рахунок залучення інших коштів (кредитів банків, коштів інших установ та організацій), а тому відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», і, як наслідок, КС «Партнер Плюс» має право на стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителів, оскільки останні належним чином не виконали умов договорів кредиту та поруки.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, у зв'язку із чим рішення суду першої інстанції відповідає вимогам щодо його законності та обґрунтованості і підстав для скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Полонського районного суду Хмельницької області від 8 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Л.М. Грох

А.П. Корніюк

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду А.М. Костенко