У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Департаменту містобудування Львівської міської ради до Львівської міської ради, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про визнання протиправними та скасування ухвал, за касаційною скаргою Департаменту містобудування Львівської міської ради на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року Департамент містобудування Львівської міської ради звернувся до суду з позовом, у якому просив визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 15 травня 2014 року № 3401 «Про погодження гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на по АДРЕСА_1»; визнати протиправною та скасувати ухвалу Львівської міської ради від 23 жовтня 2014 року № 3951 «Про затвердження гр. ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки на АДРЕСА_1». Зазначав, що оскаржувані ухвали Львівської міської ради грубо порушують інтереси департаменту містобудування Львівської міської ради, оскільки саме на департамент містобудування покладено повноваження зі створення умов для раціонального та економічно обґрунтованого використання земель міста.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 08 липня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2017 року рішення Сихівського районного суду м. Львова від 08 липня 2016 року скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі Департамент містобудування Львівської міської ради, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Із матеріалів справи вбачається, що органом місцевого самоврядування - Департаментом містобудування Львівської міської ради - пред'явлено позов до іншого органу місцевого самоврядування - Львівської міської ради - про скасування його рішень у формі ухвал про погодження місця розташування земельної ділянки та надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання земельної ділянки фізичним особам. Особи, яких безпосередньо стосується оскаржуване рішення, залучені до участі у справі у якості третіх осіб. Також, як вбачається зі позовної заяви, позов подано до суду з метою виконання своїх повноважень щодо здійснення контролю за дотриманням земельного законодавства, зокрема, що стосується передачі у приватну власність земельних ділянок, а також і інших, серед яких створення умов щодо раціонального та економічно обґрунтованого використання земель міста, тощо. Вимог про скасування правовстановлюючих документів на земельну ділянку щодо якої винесено оскаржуване рішення, позивачем не заявлено.

Згідно зі ст. ст. 1, 3, 15 ЦПК України завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій.

Згідно з вимогами ст. ст. 3, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору у публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, у цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Конституційний Суд України у пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися у порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2510цс15.

У даному випадку з позовом до суду звернувся Департамент містобудування Львівської міської ради, який є виконавчим органом Львівської міської ради. Відповідачем у позові позивач зазначив суб'єкта владних повноважень - Львівську міську раду. При цьому спір стосується законності прийняття оскаржуваної ухвали суб'єктом владних повноважень при здійсненні ним управлінських функцій.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про те, що між Департаментом містобудування Львівської міської ради та Львівською міською радою, як суб'єктом владних повноважень, виник публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів відповідно до ст. 17 КАС України, а отже розгляд цієї справи повинен проводитися за правилами КАС України, а провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Згідно з ч. п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом прийнято ухвалу з довершенням вимог закону.

Судом апеляційної інстанції при розгляді справи дотримано вимоги закону, у зв'язку з чим колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити, а ухвалу апеляційного суду залишити без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Департаменту містобудування Львівської міської ради відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 30 січня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

СитнікО.М. Леванчук А.О. Ступак О.В.