У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 9 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що 30 серпня 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (далі - ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, заумовами якого останній отримав кредит у розмірі 35 554 грн зі сплатою 9,5 % річних за користування кредитом на строк до 29 серпня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 30 серпня

2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 укладено договір застави транспортного засобу, згідно з яким останній передав у заставу банку належний йому автомобіль марки «MitsubishiOutlander XL», номерний знак НОМЕР_1.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, за умовамиякого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а до АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов договору станом на 10 квітня 2013 року утворилась заборгованістьза кредитним договорому розмірі 283 402 грн 63 коп., з яких: заборгованістьза кредитом - 214 468 грн 34 коп.; заборгованість за процентами- 58 739 грн 20 коп.; заборгованість за комісією - 10 195 грн 10 коп., яку позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь та судові витрати.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 лютого 2014 року залучено правонаступників померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6:ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі283 402 грн 63 коп.у межах вартості спадкового майна ОСОБА_6 та судові витрати.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 9 лютого 2017 року, позов ПАТ «Дельта Банк» задоволено частково. Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2007 року у розмірі 225 958 грн 84 коп. у межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6, тобто з кожного по 75 319 грн 61 коп.

У решті позову відмовлено.Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Інші учасники процесу судові рішення не оскаржили.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов ПАТ «Дельта Банк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачі, як спадкоємці померлого позичальника, прийнявши спадщину, зобов'язані у межах її вартості задовольнити вимоги кредитора, тому суд стягнув з них кредитну заборгованість з урахуванням рівності їх часток у спадщині.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши також про те, що відповідачами не оспорюється розмір заборгованості за кредитом, встановлений судом і вартість спадкового майна. При цьому суду не надано безспірних доказів, що від продажу спадкового майна - частини будинку, земельних ділянок, кошти пішли саме на погашення заборгованості перед іншими банками.

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 30 серпня 2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 35 554 грн зі сплатою 9,5 % річних за користування кредитом на строк до 29 серпня 2013 року.

На забезпечення зобов'язань за кредитним договором 30 серпня

2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_6 укладено договір застави транспортного засобу, згідно з яким останній передав у заставу банку належний йому автомобіль марки «Mitsubishi Outlander XL», номерний знак НОМЕР_1.

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», АТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» передало (відступило) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком України, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а до АТ «Дельта Банк», правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк», переходить право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто ще до пред'явлення позову, ОСОБА_6 помер.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 умов договору станом на 10 квітня 2013 року утворилась заборгованістьза кредитним договорому розмірі 283 402 грн 63 коп., з яких: заборгованістьза кредитом - 214 468 грн 34 коп.; заборгованість за процентами- 58 739 грн 20 коп.; заборгованість за комісією - 10 195 грн 10 коп.

Після смерті ОСОБА_6 19 січня 2011 року Першою Луцькою державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу, згідно з якою спадкоємцями померлого є: дружина - ОСОБА_3, дочка - ОСОБА_4, син - ОСОБА_5, мати - ОСОБА_7 та батько - ОСОБА_8 Мати та батько відмовились від прийняття спадщини.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обов'язком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

Разом з тим колегія суддів звертає увагу на таке.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання по поверненню кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту чи сплати його частинами не застосовуються, а підлягають застосуванню норми ст. 1282 ЦК України щодо обов'язку спадкоємців задовольнити вимоги кредитора у порядку, передбаченому частиною другою цієї норми.

Так, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Разом з тим положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків пред'явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки - це строки, у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб'єктивне право.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 8 квітня 2015 року № 6-33цс15 та від 12 квітня 2017 року № 6-2962цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

При цьому вимога може бути заявлена кредитором безпосередньо спадкоємцю, а також через нотаріуса за місцем відкриття спадщини, який у строк, встановлений ст. 1281 ЦК України приймає претензії кредиторів спадкодавця.

Таким чином, пред'явлення кредитором своїх вимог до спадкоємців через нотаріуса не суперечить положенням ч. 2 ст. 1281 ЦК України.

Судом установлено, що ПАТ «Дельта Банк» подало заяву про заміну відповідача - ОСОБА_9, у справі на його правонаступників через чотири роки після смерті спадкодавця, а з відповідною вимогою до нотаріальної контори ПАТ «Дельта Банк» звернулось лише 10 квітня 2014 року.

Проте апеляційний суд на зазначені обставини уваги не звернув, не надав їм належної правової оцінки, а також не з'ясував, чи повідомлявся банк про смерть позичальника та коли, не перевірив доводи ОСОБА_3 відносно цього факту, дійшовши передчасного висновку, що про смерть ОСОБА_6 ПАТ «Дельта Банк» стало відомо 20 січня 2014 року, пославшись лише на доводи представника банку.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Крім того, у п. 1.3 кредитного договору визначено дату повернення кредиту - 29 серпня 2013 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3, ст. 627 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства єсвобода договору. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Пунктом 4.2.5 кредитного договору визначено, що позичальник зобов'язується достроково повністю повернути кредит, сплатити проценти за фактичний період користування кредитом, штрафні санкції (за наявності) та інші платежі за цим договором у разі настання будь-якого з випадків, передбачених п. 6.2. цього договору. Зобов'язання, передбачене цим пунктом, повинно бути виконано позичальником протягом тридцяти календарних днів з дати отримання позичальником відповідної письмової вимоги від банку.

Судом установлено, що з червня 2010 року ОСОБА_6 припинив сплачувати кредитні платежі.

Проте апеляційний суд зазначене не врахував, при цьому не перевірив правильність визначеного розміру заборгованості за кредитним договором, чи було припинено нарахування банком процентівна момент смерті боржника, що має значення для правильного вирішення спору.

Таким чином, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК Українина зазначені положення закону уваги не звернув,у достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, не перевірив, чи дотримано банком строки, визначені ст. 1281 ЦК України та дійшов передчасного висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Також апеляційний суд не врахував, що згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення, суд касаційної інстанції в ухвалі від 15 червня 2016 року зазначив про необхідність з'ясування саме наведених вище фактичних обставин та їх правової оцінки. Проте апеляційний суд таких висновків не виконав.

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 9 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик