Справа № 155/889/17 Провадження № 22-ц/773/1283/17 Головуючий у 1 інстанції: Адамчук Г.М.
Категорія: 50 Доповідач: Бовчалюк З. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Бовчалюк З.А. ,

суддів - Стрільчук В.А., Карпук А.К.,

з участю секретаря судового засідання Галицької І.П.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 21 серпня 2017 року,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину окремо, починаючи з дати звернення до суду з 07.06.2017 року і до досягнення дітьми повноліття.

Покликалась на те, що 17 жовтня 2004 року між нею та відповідачем було зареєстровано шлюб. 21 липня 2005 року між сторонами сімейні стосунки були припинені. Після розірвання шлюбу 15 липня 2006 року у сторін народилася спільна дитина син ОСОБА_5. Відповідач батьківство визнав та у свідоцтві про народження сина, записаний як батько. 14 червня 2008 року у сторін народився син ОСОБА_6. Згідно з рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31.03.2015 року відповідач визнаний батьком другої дитини та також вписаний у свідоцтво про народження сина, як батько. З часу народження та по сьогоднішній день діти проживають разом з матірю.

З врахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_1 просила стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання обох дітей у розмірі 10000 гривень.

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 21 серпня 2017 року позов в даній справі задоволений частково.

Ухвалено стягувати з ОСОБА_2Т (зареєстрованого за адресою: 79026, АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3. ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі в розмірі по 3000 гривень щомісячно на утримання кожної дитини, починаючи з 08.06.2017 року до досягнення ними повноліття.

В задоволенні решти частини позову відмовлено.

Допущено негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати це рішення у звязку з неповним зясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та порушенням норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову в даній справі відмовити.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 17 жовтня 2017 року рішення Горохівського районного суду Волинської області від 21 серпня 2017 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 скасовано та провадження в цій частині закрито.

Заслухавши осіб які беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 - зміні.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який на даний час розірваний (а.с.8). Від спільного життя у позивача та відповідача народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та - син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4. (а.с.9,10).

В ході розгляду справи зясовано, що діти проживають разом з мамою ОСОБА_1 в с. Марянівка Горохівського району Волинської області (а.с.15).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3 1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3 2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;4) інші обставини, що мають істотне значення ч. 1 ст. 182 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ( ст. 184 СК України).

В суді апеляційної інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем на ґрунті неприязних відносин один до одного та непорозумінь, щодо виховання та догляду спільних дітей, виникають постійні конфлікти. Сторони не можуть погодити питання фінансової участі кожного з них в утриманні неповнолітніх дітей.

Відповідно до довідки державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова від 11.02.2016 року №1512/10/1350-1701, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 згідно бази даних та поданих декларацій дохід від підприємницької діяльності з 01.07.2015 року по 30.09.2015 рік становить 295528,07 гривень (а.с.13).

Відповідно до довідки державної податкової інспекції у Сихівському районі м. Львова від 11.02.2016 року №1512/10/1350-1701, фізична особа-підприємець ОСОБА_2 згідно з базою даних та поданих декларацій дохід від підприємницької діяльності з 01.10.2015 року по 31.12.2015 рік становить 426029,5 гривень (а.с.14).

Добровільно матеріальну допомогу відповідач надає періодично, а саме: інколи купує дітям одяг, необхідні ліки, ним відкриті депозитні рахунки на дітей. Між сторонами не досягнуто згоди щодо розміру аліментів, які необхідні для утримання дітей.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 стверджував, що розмір його прибутків має мінливий характер та не заперечував, щодо стягнення з нього аліментів у твердій грошовій сумі.

В свою чергу позивач ОСОБА_1 офіційно працевлаштована та обіймає посаду головного спеціаліста відділу обліку страхувальників відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Львові. В матеріалах справи відсутні докази про розмір отримуваної позивачем заробітної плати. В судовому засіданні позивач вказувала, що розмір щомісячного прибутку у неї складає в середньому 4000 грн.

Під час судового розгляду позивач ствердила, що на утримання двох неповнолітніх дітей нею щомісячно в середньому витрачається по чотири тисячі гривень на кожну тину.

Стаття 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

В суді апеляційної інстанції відповідач пояснив, що він добровільно перераховує кошти в розмірі 1500 гривень на картковий рахунок позивача, про що подав платіжні доручення за період з серпня 2015 року по січень 2017 року. Позивач не заперечуючи даної обставини, вказувала, що дані кошти вона не отримує .

Захищаючи першочергово інтереси неповнолітнього сина ОСОБА_6, а також зважаючи, на пояснення ОСОБА_1 про розмір коштів, які нею щомісячно витрачається на утримання дітей, беручи до уваги рівність обовязків батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 гривень щомісячно.

При цьому судом враховано, що відповідач ОСОБА_2 у певній мірі виконує свій батьківський обовязок щодо утримання неповнолітніх дітей, а тому аліменти мають бути способом захисту дітей, а не зведенням рахунків між батьками. Надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини у добровільному порядку та визначений судом розмір стягуваних аліментів достатній для задоволення розумних потреб сина.

Крім того Законом передбачено, що позивач, як мати дітей, також зобовязана їх утримувати.

ОСОБА_1 не надано доказів, які б стверджували, що її матеріальне становище є значно гіршим ніж матеріальне становище відповідача, що позбавляло б її можливості на рівні з відповідачем нести матеріальні витрати на утримання дітей.

У випадку наявності доказів про покращення майнового стану відповідача, або ж за наявності інших підстав передбачених ст. 192 СК України позивач не позбавлена можливості ставити питання про зміну розміру аліментів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Таким чином рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині визначення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 21 серпня 2017 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 2000 гривень щомісячно, починаючи з 08.06.2017 року і до досягнення дитиною повноліття.

В решті рішення суду в частині вирішення вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: