Справа № 452/467/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"30" травня 2017 р. м.Самбір
Самбірський міськрайонний суд Львівської області
у складі: головуючого - судді Кравціва В.І.,
з участю секретаря Добрянського І.І.,
представника позивача Лозинської М.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Самбірського міськрайонного центру зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення коштів,
Самбірський міськрайонний центр зайнятості (далі Самбірський МРЦЗ) 24 лютого 2017 року пред'явив позов про стягнення із ОСОБА_2 безпідставно отриману допомогу по безробіттю в сумі 2 931,82 грн.
У обґрунтування даного позову позивач посилався на те, що до Самбірського МРЦЗ 24 листопада 2004 року звернувся ОСОБА_2 з метою пошуку роботи і у зв'язку із неможливістю його працевлаштування на підставі власноручно підписаної заяви, у якій він підтвердив той факт, що не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсії не отримує, відповідно до наказу від 1 грудня 2004 року ОСОБА_2 було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю терміном 360 календарних днів, а 4 січня 2016 року він потворно звернувся до Самбірського МРЦЗ і йому було надано статус безробітного та призначено виплату допомоги по безробіттю терміном 360 календарних днів, однак під час розслідування страхового випадку з'ясовано, що відповідач з 15 жовтня 1998 року зареєстрований як фізична особа-підприємець і про факт реєстрації суб'єктом підприємницької діяльності центр зайнятості відповідач не повідомив.
За період перебування на обліку у Самбірському МРЦЗ з 01.12.2004 по 21.01.2006 та з 04.01.2016 по 24.02.2016 відповідачем отримано матеріальне забезпечення у сумі 2 931,82 грн.
Відповідно до п. 1 ст.1 Закону України «Про зайнятість населення» (в редакції закону, який діяв на час виникнення спірних правовідносин) зайнятість - це діяльність громадян, пов'язана із задоволенням особистих та суспільних потреб і така, що, як правило, приносить їм дохід у грошовій або іншій формі. Громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, за нормами ст. 1 Закону України «Про зайнятість населення» віднесені до зайнятого населення як такі, що самостійно забезпечують себе роботою.
Відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг згідно ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» покладається на зареєстрованого безробітного.
Відповідачем було проігноровано обов'язок своєчасного подання достовірних відомостей про обставини, які впливали на умови надання йому статусу безробітного, а саме не повідомлено службу зайнятості про факт реєстрації суб'єктом підприємницької діяльності, чим порушив вимоги ч. 2 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття», відповідно до якої застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Частиною третьою статті 36 цього Закону передбачено, що сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
З метою відшкодування коштів Відповідачу надіслано претензію від 14.03.2016 № 661/02, проте кошти у добровільному порядку не відшкодовано.
Під час судового розгляду представник позивача у підтримання позовних вимог посилалася на обставини, викладені у позовній заяві, не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_2, будучи належним чином повідомлений за зареєстрованим та фактичним місцем свого проживання, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, у судове засідання не з'явився, від нього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності і тому суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду справи.
Вислухавши пояснення представника позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав.
Статтею 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження.
Із заяви та витягу з наказів відомо, що ОСОБА_2 1 грудня 2004 року звернувся до Самбірського МРЦЗ з метою пошуку роботи та 01.12.2004 подав заяву про надання йому статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, у якій зазначив, що він не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, трудовою діяльністю не займається, пенсії не отримує, і згідно наказу від 01.12.2004 № НТ041201 йому було надано статус безробітного та призначено допомогу по безробіттю, згідно наказу від 29.11.2005 № НТ051129 припинено виплату допомоги по безробіттю (а. с. 4, 6).
Із заяви та витягу з наказів вбачається, що ОСОБА_2 також 4 січня 2016 року звернувся до Самбірського МРЦЗ з метою пошуку роботи та 04.01.2016 подав заяву про надання статусу безробітного з виплатою допомоги по безробіттю, у якій зазначив, що він не зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності, не отримує допомоги, компенсації та/або надбавки, передбачені законодавством і згідно наказу від 04.01.2016 № НТ160104 йому було надано статус безробітного та наказом від 11.01.2016 № НТ 160111 призначено виплату допомоги по безробіттю і згідно наказу від 09.03.2016 № НТ160309 припинено виплату допомоги по безробіттю з 22 лютого 2016 року у зв'язку з припиненням реєстрації безробітного, відповідно до п. 1 ст. 45 Закону України «Про зайнятість населення», п. 1 ст. 31 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у зв'язку із встановленням факту подання особою недостовірних даних та документів, на підставі яких було прийняте рішення про надання їй статусу безробітного, призначення (виплати) матеріального забезпечення (а.с. 5, 7).
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України «Про зайнятість населення» від 1 березня 1991 року № 803-XII у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, безробітними визнавалися працездатні громадяни працездатного віку, які через відсутність роботи не мають заробітку або інших передбачених законодавством доходів і зареєстровані у державній службі зайнятості як такі, що шукають роботу, готові та здатні приступити до підходящої роботи.
Підпунктом б) частини третьої стаття першої цього Закону було встановлено, що в Україні до зайнятого населення належать громадяни, які самостійно забезпечують себе роботою, включаючи підприємців, осіб, зайнятих індивідуальною трудовою діяльністю, творчою діяльністю, члени кооперативів, фермери та члени їх сімей, що беруть участь у виробництві.
Відповідно до ч. ч. 2 та 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення та надання соціальних послуг.
Із витягу з бази даних ЄІАС. NET, довідника ПОУ (ФЗДССУВБ), витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, листа Самбірської ОДПІ ГУ ДФС у Львівській області вбачається, що ОСОБА_2 15 жовтня 1998 року зареєстрований як фізична особа-підприємець (а.с. 10, 11-12, 13).
Із акта розслідування страхових випадків та обґрунтованості виплат матеріального забезпечення відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» від 22 лютого 2016 року видно, що ОСОБА_2 був зареєстрований як суб'єкт підприємницької діяльності з 15 жовтня 1998 року по 16 грудня 2015 року та одночасно перебував на обліку в центрі зайнятості як безробітний з 1 грудня 2004 року по 21 січня 2006 року та з 4 січня 2016 року по даний час ( а.с. 9).
Згідно ч. 3 ст. 44 Закону України «Про зайнятість населення» відповідальність за достовірність поданих до територіального органу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері зайнятості населення та трудової міграції, даних та документів, на підставі яких приймається рішення щодо реєстрації безробітного та призначення матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, покладається на зареєстрованого безробітного.
Однак, ОСОБА_2 під час звернення до Самбірського МРЦЗ у пошуках роботи не подав відомості про його належність до зайнятого населення, відтак йому безпідставно було надано статус безробітного та соціальні послуги відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття».
Згідно ч. 2 і ч. 3 ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» застраховані особи, зареєстровані в установленому порядку як безробітні, зобов'язані своєчасно подавати відомості про обставини, що впливають на умови виплати їм забезпечення та надання соціальних послуг.
Сума виплаченого забезпечення та вартості наданих соціальних послуг застрахованій особі внаслідок умисного невиконання нею своїх обов'язків та зловживання ними стягується з цієї особи відповідно до законодавства України з моменту виникнення обставин, що впливають на умови виплати їй забезпечення
та надання соціальних послуг.
Із розрахунку заборгованості суми позовних вимог та претензії про відшкодування коштів вбачається, що ОСОБА_2 за період перебування на обліку у Самбірському МРЦЗ з 01.12.2004 року по 21.01.2006 року отримано 1272,70 грн. та з 04.01.16 по 24.02.2016 отримано 1659,12 грн., всього 2931,82 грн. (а.с. 8, 14).
Ураховуючи наведене, слід стягнути з ОСОБА_2 незаконно отриману ним допомогу по безробіттю.
Керуючись ст. ст. 208, 209, 212 - 215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов Самбірського міськрайонного центру зайнятості задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір у розмірі 1 600,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, та може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції, який ухвалив рішення, протягом десяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення відповідачем може бути подана заява про його перегляд.

Суддя