У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 8 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном - урожаю 2016 року - на орендованій ним на підставі ст. ст. 7, 13-19, 25 Закону України «Про оренду землі» земельній ділянці площею 7,295 га, належної на праві власності ОСОБА_5

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 28 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням суду, ОСОБА_3 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 8 лютого 2017 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення районного суду у вищевказаній справі відмовлено з підстав, передбачених ч. 3 ст. 297 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу апеляційного суду скасувати.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що скарга подана після закінчення строку апеляційного оскарження, установленого ч. 1 ст. 294 ЦПК України при оскарженні рішення суду, а підстави, зазначені в заяві про поновлення цього строку, визнано неповажними.

Проте до таких висновків апеляційний суд дійшов із порушенням норм процесуального права.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Згідно з ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення районного суду від 28 вересня 2016 року з пропущенням визначеного законом строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ч. 1 ст. 73 ЦПК України суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Пропустивши строк апеляційного оскарження й звернувшись до апеляційного суду із заявою про його поновлення, ОСОБА_3 просив поновити цей строк.

Аапеляційний суд відповідно до вимог ч. 3 ст. 297 ЦПК України залишив апеляційну скаргу ОСОБА_3 без руху, надавши останньому строк для зазначення підстав поважності причин пропущення установленого законом строку апеляційного оскарження.

Судом установлено, що на виконання вимог ухвали апеляційного суду Миколаївської області від 10 січня 2017 року ОСОБА_3 направив до суду заяву про поновлення строку апеляційного оскарження з посиланням на те, що вказаний строк пропущено з поважних причин, оскільки вперше апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції була подана ним 7 жовтня 2016 року, тобто своєчасно, яка ухвалою суду від 31 жовтня 2016 рокубула залишена без руху з наданням строку для сплати судового збору. Проте ухвалу апеляційного суду від 31 жовтня 2016 року він не отримував, у поштовому повідомленні про отримання стоїть не його підпис, внаслідок чого 23 листопада 2016 року суд повернув його апеляційну скаргу, про що він дізнався лише 19 грудня 2016 року й подав у цей самий день апеляційну скаргу вдруге.

Проте, визнавши причини пропущення строку апеляційного оскарження неповажними та дійшовши висновку про відсутність підстав для його поновлення, апеляційний суд зазначив, що відсутність підпису ОСОБА_3 на поштовому повідомленні про отримання ухвали від 31 жовтня 2016 року не має правового значення для вирішення питання про поновлення строку за даною апеляційною скаргою.

Отже, цей факт свідчить про те, що заявник не погодився з рішенням суду і своєчасно, послідовно це рішення оскаржує.

Разом із тим апеляційний суд не звернув уваги на те, що ЦПК України не містить вичерпного переліку поважності причин пропущення строку на оскарження. Вони оцінюються у кожній конкретній справі, виходячи із фактичних обставин.

Таким чином, апеляційний суд належним чином не дослідив причини пропущення строку на апеляційне оскарження, не врахував те, що ОСОБА_3 виконав вказівки суду щодо усунення недоліків апеляційної скарги та звернувся до апеляційного суду із заявою про поновлення строку апеляційного оскарження, доводи якої судом належним чином не оцінені.

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Також відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Апеляційне провадження є важливою процесуальною гарантією захисту прав і охоронюваних законом інтересів осіб, які брали участь у розгляді справи у випадках та порядку, встановлених ЦПК України та закріплених у ст. 13 ЦПК України.

Проте апеляційний суд у порушення зазначених вимог закону дійшов передчасного висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 та ухилився від забезпечення апеляційного оскарження судового рішення.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 8 лютого 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик