Справа № 140/93/17
№ 2/140/260/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2017 року м. Немирів

Немирівський районний суд Вінницької області в складі головуючого судді Науменка С.М., при секретарі Буназів К.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Немирові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського виробничого кооперативу «Поділля» с. Зарудинці Немирівського району про визнання недійсним договору оренди землі ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2, звернувся в суд з позовом про визнання недійсним договору оренди землі, мотивуючи тим, що на праві приватної власності йому належить земельна ділянка площею 2.2304 га. призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, Державний акт на право власності на земельну ділянку ОСОБА_3 Вн № 212045 від 23 грудня 2004 року виданого на імя ОСОБА_4, спадкоємцем якої є він на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.10.2012 року.

08 січня 2013 року між ОСОБА_1 та СВК «Поділля» було підписано договір оренди землі, інформацію щодо права оренди земельної ділянки внесено до державного реєстру речових прав на нерухоме майно 11.08.2016 року.

Реєстрація договору була проведена через два роки шість місяців після його підписання.

З 14.10.2008 року, внесенні зміни до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» щодо включення до договору оренди землі такої істотної умови, як умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

З 08 січня 2013 по 11.08.2016 року договір оренди землі підписаний між ОСОБА_1 та відповідачем ще не пройшов державну реєстрацію, у відповідача була можливість привести умови договору у відповідність з чинним законодавством, але цього зроблено не було.

Крім того, належний йому екземпляр договору оренди земельної ділянки він одержав лише в 2017 році, а тому був позбавлений можливості ознайомитись із умовами договору.

Ч. 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

В даному випадку державний реєстратор що уповноважений проводити реєстрацію договору оренди земельної ділянки зобовязаний був відмовити в її проведенні. Отже, має місце порушення вимог законодавства з боку особи що провела реєстрацію договору оренди земельної ділянки, який не відповідає вимогам закону на момент проведення такої реєстрації.

Відповідно до вимог ст.ст.626,627 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Договір, укладений у письмовій формі, підписується сторонами договору.

Стаття 15 Закону України «Про оренду землі» містить істотні умови договору оренди.

В договорі оренди землі, укладеному між ними відсутня така істотна умова договору, як умова передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Згідно із ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

У ч.1 ст. 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, укладені між ними, сторонами по справі договір оренди земельної ділянки не містить усіх істотних умов договору оренди землі, передбачених законодавством на час його державної реєстрації, а тому є всі підстави для визнання його недійсним відповідно до закону.

В звязку з цим позивач ОСОБА_1 просить суд визнати недійсним договір оренди землі від 08 січня 2013 року укладений між ним та ОСОБА_5 виробничим кооперативом «Поділля».

В судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_6 позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та визнати недійсним договір оренди землі від 08 січня 2013 року, який був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 виробничим кооперативом «Поділля».

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 виробничого кооперативу «Поділля» ОСОБА_7, позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення, просить відмовити у задоволенні позову, вважає що позивачем пропущені строки позовної давності при зверненні до суду.

Суд заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Як було встановлено в ході судового засідання, 08 січня 2013 року між Позивачем та СВК «Поділля» (далі - Відповідач) було укладено договір оренди землі на право користування вищезазначеною земельною ділянкою. Даний договір оренди землі зареєстровано у Немирівській районній державній адміністрації Вінницької області 10.05.2016.

Відповідно до ч. 1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України та ч.1 ст.20 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі підлягає державній реєстрації і набирає чинності з моменту його державної реєстрації.

Підстави визнання недійсним договору оренди землі, передбачені частиною 2 статті 15 Закону України "Про оренду землі".

Відповідно до ст. ст. 256, 257, ч.1 ст. 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. До вказанних правовідносин за загальним правилом застосовується трирічний строк позовної давності.

У абзаці 2 пункту 28 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Судом встановлено, що позивач при укладенні договору оренди землі 08 січня 2013 року був ознайомлений з умовами договору і власноруч його підписав. З моменту державної реєстрації договору оренди землі, а саме з 08 січня 2013 року сторони приступили до виконання зазначеного договору згідно з умовами, які були визначені при укладенні даного договору. Оскільки позовні вимоги позивачем обгрунтовуються відсутністю в самому тексті договору вказівки на істотні умови договору, тому з врахуванням вказанного, суд вважає, що позивач міг довідатися про порушення свого права з моменту укладення договору, який підписано ним власноруч, тобто з 08 січня 2013року.

Відповідач подав до суду заперечення про застосування строку позовної давності та у своїх запереченнях наполягав на застосовунні вказанного строку.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З врахуванням викладенного, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 203, 205, 215, 216, 256, 261 ЦК України, Законом України "Про оренду землі" ст. ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213,215 ЦПК України, суд , -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 виробничого кооперативу «Поділля», с. Зарудинці, Немирівського району про визнання недійсним договору оренди землі відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду Вінницької області на протязі десяти днів з моменту отримання повного тексту рішення суду.

Суддя: (підпис)

З оригіналом вірно:

Суддя Немирівського

районного суду: ОСОБА_3