АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції - Макаренко І.О.
№ 22-ц/796/9306/2017 Доповідач - Борисова О.В.
У Х В А Л А

18 жовтня 2017 року суддя судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва Борисова О.В., розглянувши апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року про відкриття провадження по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року відкрито провадження у справі по справі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду першої інстанції відповідач ОСОБА_1 25 липня 2017 року подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року про відкриття провадження було залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків вказаної апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня отримання ухвали суду, а саме для подачі клопотання про поновлення строку із зазначенням підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року та докази про це.

31 серпня 2017 року апелянт отримав ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 02 серпня 2017 року про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.153 том 2).

27 вересня 2017 року від відповідача ОСОБА_1 до Апеляційного суду м. Києва було подано клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року.

На обґрунтування поважності пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду апелянт зазначав, що оскаржувану ухвалу суду першої інстанції він отримав 18 січня 2017 року та 20 січня 2017 року звернувся до Апеляційного суду м. Києва з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали суду.

Зазначав, що ухвала апеляційного суду про залишення апеляційної скарги без руху ОСОБА_1 не доставлена, а тому він не міг знати про існування недоліків та вчасно усунути їх. Незважаючи на це, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року було визнано неподаною та повернуто апелянту.

Про існування вищевказаних ухвал апеляційного суду, апелянту стало відомо при ознайомленні з матеріалами даної справи 21 липня 2017 року. Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року апелянт оскаржувати не став, оскільки вона не перешкоджає повторному зверненню з апеляційною скаргою, та в межах розумних строків відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу повторно усунувши недоліки.

Просив визнати причину пропуску строку на подання апеляційної скарги на Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року поважною та поновити строк на апеляційне оскарження.

Вважаю, що зазначені відповідачем ОСОБА_1 причини пропуску строку є неповажними виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.294 ЦПК України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвала суду першої інстанції про відкриття провадження у даній справі постановлена одноособово, без виклику осіб, які беруть участь у справі (а.с.85).

18 серпня 2016 року Шевченківським районним судом м. Києва відповідачу ОСОБА_1 було направлено судову повістку про призначення справи до розгляду на 04 жовтня 2016 року на 13:00 год. та копіюухвали суду від 17 серпня 2016 року про відкриття провадження у справі.

Вказану ухвалу суду відповідач отримав 18 січня 2017 року, що підтверджується його розпискою (а.с.116).

А тому останнім днем для подання апеляційної скарги на вказану ухвалу суду є 23 січня 2017 року, а апеляційна скарга подана до суду 25 липня 2017 року (а.с.143).

При цьому, як вбачається з матеріалів справи 20 січня 2017 року відповідач ОСОБА_1 вже звертався до Апеляційного суду м. Києва з апеляційної скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року про відкриття провадження у справі.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року про відкриття провадження у справі повернуто апелянту.

Частиною 3 ст.27 ЦПК України визначено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Рішеннями Європейського суду з прав людини визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, оскільки одним із критеріїв «розумності строку» є саме поведінка заявника. Так, суд покладає на заявника лише обов'язок демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, які безпосередньо його стосуються, утримуватись від використання заходів, що затягують провадження у справі, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для пришвидшення процедури слухання. Одним із таких прикладів, коли поведінка заявників стала однією з причин затягування розгляду спору, є рішення Європейського суду з прав людини «Чірікоста і Віола проти Італії».

Оскільки, відповідач ОСОБА_1 20 січня 2017 року звернувся до Апеляційного суду м. Києва з апеляційною скаргою на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року, тому він був зобов'язаний цікавитися провадженням у справі за його апеляційною скаргою та добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами.

А тому, посилання апелянта на те, що про існування ухвали Апеляційного суду м. Києва від 07 лютого 2017 року про залишення апеляційної скарги без руху та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року про повернення апеляційної скарги апелянту він дізнався лише після ознайомлення з матеріалами справи 21 липня 2017 року не може бути визнано поважною причиною пропуску строку на апеляційне оскарження та жодним чином не свідчить про поважність пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали суду.

Крім того, апелянт не був позбавлений можливості у разі непогодження з ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року оскаржити її в касаційному порядку відповідно до положень ЦПК України.

У рішенні Європейського Суду з прав людини від 03 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» зазначено, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі Преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна із сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Можливість продовження строків передбачена, якщо для цього є обґрунтовані підстави. Поновлення строку зі спливом значного періоду часу та за підстав, які не видаються переконливими, може порушити принцип юридичної визначеності.

Пунктом 2 ч.3 ст.297 ЦПК України визначено, що якщо заяву не буде подано в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Отже вважаю, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року про відкриття провадження подана з пропуском встановленого законом строку та наведені апелянтом підстави для поновлення пропущеного строку з урахуванням викладеного не є поважними, а тому пропущений строк не підлягає поновленню.

За таких обставин у відкритті апеляційного провадження необіхдно відмовити.

Керуючись ст. 297 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті апеляційного провадження в справі за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 17 серпня 2016 року про відкриття провадження по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя Борисова О.В.