У х в а л а

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Реєстраційної служби Комсомольського районного управління юстиції у м. Херсоні про тлумачення договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що в 1969 році він та його брат ОСОБА_5 придбали 67/100 будинковолодіння АДРЕСА_1

Після зміни дольової частки в будинковолодінні 21 січня 2003 року ними, як співвласниками, були отримані свідоцтва про право власності на зазначене будинковолодіння, відповідно до яких його доля складала 68/100 частин, а відповідача - 32/100 частини. 20 травня 2003 року між ними було укладено договір дарування з метою вирівняння їх часток, відповідно до якого він подарував, а відповідач прийняв у дар належну йому на праві приватної власності 31/100 частини будинковолодіння від належних йому 68/100 частин у спірному будинковолодінні.

При реєстрації вказаного договору реєстратором Херсонського бюро технічної інвентаризації було невірно витлумачено п. 1 договору дарування, у зв'язку з чим за відповідачем зареєстровано 31/100 всього домоволодіння, а не 31/100 від належних дарувальнику 68/100.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив розтлумачити п. 1 договору дарування від 20 травня 2003 року та скасувати державну реєстрацію прав власності на вказане будинковолодіння проведену на підставі цього договору.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від

20 грудня 2016 року позов задоволено частково.

Розтлумачено зміст правочину, а саме - договору дарування, укладеного 20 травня 2003 року між ОСОБА_4 та

ОСОБА_5 наступним чином: «Даритель ОСОБА_4 подарував, а обдарований ОСОБА_5 прийняв у дар належну дарителю на праві приватної власності 31/100 частину домоволодіння від належних йому 68/100 частин, що знаходиться по АДРЕСА_1 що складає 21/100 частин домоволодіння.».

У задоволенні решти позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 20 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасуватиоскаржуване рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням апеляційним судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд, врахувавши висновки і мотиви, з яких було скасовано попередні рішення судів першої та апеляційної інстанцій (ч. 4 ст. 338 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що позивачем не доведено, що укладаючи договір дарування він мав на меті приведення часток у відповідність до первісних часток у домоволодінні, оскільки після відчуження ОСОБА_4 31/100 частини домоволодіння, за співвласниками було зареєстровано право власності на ті частки, які перебували у їх фактичному користуванні, що не заперечувалось останнім.

При цьому, апеляційним судом правильно зазначено, що шляхом тлумачення договору позивач мав наміри переглянути рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 29 лютого 2012 року, яким було встановлено порядок користування земельною ділянкою.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 20 березня

2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

М.К. Гримич