Справа № 466/6799/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м.Львова у складі:

головуючої - судді Баєвої О.І.

при секретарі Репета К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про зняття арешту з майна,

в с т а н о в и в :

19.09.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить зобов'язати відповідача зняти арешт з квартири по АДРЕСА_1 накладений постановою державного виконавця від 03.02.2000 року.

В обґрунтування позову покликається на те, що квартира по по АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру, № НОМЕР_1.

Бажаючи оформити прийняття спадщини після смерті рідних, позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори. Йому було роз'яснено, що квартира по АДРЕСА_1 перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Чериба З.В. від 03.02.2000 року.

Позивач зазначив, що 11.11.1999 року його, ОСОБА_1 та його рідного брата ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 206 КК України (редакція 1960 року) до трьох років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто нажитого майна. На підставі ст. 46 -1 КК України (редакція 1960 року) відстрочено виконання вироку на один рік зі сплатою штрафу у розмірі 680 гривень в дохід держави.

По закінченню строку відстрочки виконання вироку позивача ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звільнено від покарання, однак арешт на цій підставі не знятий.

Таким чином, у зв'язку з тим, що арешт порушує його право власності як власника квартири, арешт, який накладений на квартиру, підлягає зняттю в судовому порядку, оскільки іншого способу захисту його порушеного права немає.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю, просить суд постановити рішення про зняття арешту з належної йому на праві власності квартири, накладеного постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ від 03.02.2000 року та заборони її відчуження, задовольнивши позов.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що стверджується відмітками в журналі реєстрації вихідної кореспонденції суду та рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, заперечень на позовну заяву не подав.

Суд вважає, що справа може бути розглянута у відсутності осіб, які не з'явились, виходячи з представлених доказів.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, згідно вимог ст.ст. 169, 224 ЦПК України, на підставі наявних доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про можливість задоволення позову з наступних мотивів

Відповідно до ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Судом встановлено, що квартира по АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1. Даний факт стверджується Свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок) від 18.12.1996 року.

Окрім того, довідкою, виданою ОКП «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» № 3/7199 від 02.06.2016 року зазначено, що згідно інвентаризаційних матеріалів, згадана квартира зареєстрована за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Відомості про видачу дублікатів правовстановлюючих документів відсутні.

Мати позивача ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2. Батько позивача ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3. Брат позивача ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4

Після смерті рідних, позивач ОСОБА_1 звернувся до нотаріальної контори з наміром оформити прийняття спадщини. Однак, йому стало відомо, що квартира по АДРЕСА_1 перебуває під арештом на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Чериба З.В. від 03.02.2000 року.

11.11.1999 року ОСОБА_1 та його рідного брата ОСОБА_4 було засуджено за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 206 КК України (редакція 1960 року) до трьох років позбавлення волі з конфіскацією всього особисто нажитого майна. На підставі ст. 46 -1 КК України (редакція 1960 року) відстрочено виконання вироку на один рік зі сплатою штрафу у розмірі 680 гривень в дохід держави.

По закінченню строку відстрочки виконання вироку позивача ОСОБА_1 та його рідного брата ОСОБА_4 звільнено від покарання, однак арешт на цій підставі не знятий.

У відповідності до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Виходячи із положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Отже, на даний час ОСОБА_1, являючись одноособовим власником квартири по АДРЕСА_3 не може у встановленому порядку оформити своє право власності, обмежений у володінні, користуванні та розпорядженні цим майном.

Тому арешт на це майно та заборона його відчуження підлягають скасуванню.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.8,10,11,57,58,60,88,209,212,213,215 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження» суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зняти арешт, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції Чериба З.В. від 03.02.2000 року на квартиру по АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, № НОМЕР_1.

Заочне рішення може бути переглянуте Шевченківським районним судом м. Львова, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя О. І. Баєва