Справа № 211/3879/14-ц
Провадження № 2/211/13/17
Р і ш е н н я

і м е н е м У к р а ї н и

21 серпня 2017 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ткаченко С.В.

при секретарях Жуковій А.С., Польчик Л.В.

у відсутність представника позивача ОСОБА_1 , представника відповідача Хоміч М.В., Бродько А.І. , представника 3-ї особи Березуцької Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до Публічного Акціонерного Товариства Комерційний банк «ПриватБанк», приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко Олени Петрівни, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради про визнання договору іпотеки недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_5 звернулася до суду з позовом до відповідача, уточнивши позовні вимоги 12.04.2016 року, вказавши, що 05 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_8 було укладено договір про іпотечний кредит № KRP0GI за умовами якого відповідач надав ОСОБА_8 кредит у сумі 125000,00 грн. Згідно умов іпотечного договору ОСОБА_8 та ОСОБА_5 надали в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належить їм на праві власності. На момент укладення вказаного договору в квартирі були зареєстровані ОСОБА_8, ОСОБА_5 та їх неповнолітня донька ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позивач вважає іпотечний договір № KRP0GI від 05.11.2007 року недійсним, оскільки він грубо порушує законні права неповнолітньої ОСОБА_6 так як укладений без згоди органів опіки та піклування. Крім того, відповідачем не було виконано переддоговірну роботу з позивачем: відповідач не повідомив у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав у повному обсязі інформації про умови кредитування, як того вимагає закон. Просить визнати договір іпотеки недійсним та зобов'язати приватного нотаріуса Ставніченко О.П. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки від 05.11.2007 р.

Позивач ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_1 в судове засідання не з»явилися, ОСОБА_5 надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності , на задоволенні позову наполягала.

Представник відповідача Бродько А.І. проти вимог заперечував надавши письмові пояснення відповідно до яких пояснив, що банку не було відомо про реєстрацію неповнолітньої в квартирі АДРЕСА_1 позивач приховала дану інформацію, тому іпотечний договір від 05.11.2007 року не порушує права дитини, так як банку було не відомо під час його укладення про реєстрацію неповнолітньої.

Відповідач приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П. надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності .

Представник третьої особи служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради до суду не з»явилися.

У відповідності до ст. 197 ЦПК України 21 08 2017 року фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, та відповідно до ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Судом встановлено, що 05 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_8 було укладено договір про іпотечний кредит № KRP0GI за умовами якого Банк надав ОСОБА_8 кредит у сумі 125000,00 грн. Згідно умов іпотечного договору ОСОБА_8 та ОСОБА_5 надали в іпотеку нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, на належить їм на праві власності (л.с. 6-9 - копія договору).

Власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_8 та ОСОБА_5. Шлюб між якими 12 серпня 2008 року розірвано (л.с. 10 - копія витягу, л.с. 15 - копія свідоцтва про розірвання шлюбу).

Від шлюбу вони мають неповнолітню ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (л.с. - 16 - копія свідоцтва про народження), яка зареєстрована за адресою квартира АДРЕСА_1 з 18.05.2004 року і по теперішній час.

Згідно довідки від 13.05.2017 року № 8/24-620 яку надано Виконавчим комітетом Догинцівської районної в місті ради , відповідно адресної картки , станом на 01.11.2007 року за адресою АДРЕСА_1 були зареєстровані наступні особи : ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України в редакції, чинній на час укладення сторонами спірного договору, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Стаття 203 ЦК України встановлює умови чинності правочинів, а саме: законність змісту правочину, наявність у сторін необхідного обсягу цивільної дієздатності, наявність об'єктивно вираженого волевиявлення учасника правочину, його адекватність внутрішній волі, відповідність форми вчиненого правочину вимогам закону, спрямованість волі учасників правочину на реальне досягнення обумовленого ним юридичного результату.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам відповідно до ст. 215 ЦПК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша ст.219, частина перша ст.220, частина перша ст.224 ЦК тощо), та оспорювані правочини - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга ст.222, частина друга ст.223, частина перша ст.225 ЦК тощо).

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» згідно ст.ст. 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Таким чином, право позивача обрати такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання недійсним правочину, стороною якого він не є, залежить від того, чи порушеного таким правочином його право. У випадку встановлення такого порушення, визнання правочину недійсним є способом захисту порушеного права позивача, котрий він може обирати на власний розсуд.

Статтями 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що діти - члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке, або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Відповідно до ч. 2 та 3 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти- члени сім'ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Частиною 4 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», чинним на час виниклих між сторонами спірних правовідносин, передбачено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

Тобто, з набранням чинності цього Закону, вимога щодо необхідності отримання попередньої згоди органів опіки та піклування для вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право користування яким мають діти, стосується не тільки батьків або осіб, що їх замінюють, а всіх осіб, які збираються укладати такі правочини.

Відповідно до ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України встановлено, що однією з підстав недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. 6 ст. 203 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦК України у разі, якщо правочин вчинений без дозволу органу опіки та піклування, він є нікчемним.

Згідно з ст.12 Закону України «Про основи соціального захист бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтерес дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Тобто судом встновлений факт того, що на момент укладення договору про іпотечний кредит № KRP0GI 05 листопада 2007 року в квартирі яку передано позивачами в іпотеку банку була зареєстрована малолітня дитина, а отже укладати такий договір сторони мали право лише за умови дозволу органу опіки та піклування, такого дозволу не було.

Отже суд приходить до висновку, що іпотечний договір № KRP0GI укладений 05 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_8 та ОСОБА_5 є нікчемним так як його укладено з порушенням законодавства, а саме ч. 6 ст. 203 ЦК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства».

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 10,60, 213-215 ЦПК України , суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_5 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до Публічного Акціонерного Товариства «ПриватБанк», приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко О.П., третя особа без самостійних вимог служба у справах дітей виконкому Довгинцівської районної у місті ради про визнання договору іпотеки недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним іпотечний договір № KRP0GI укладений 05 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_8 та ОСОБА_5.

Зобов»язати приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу Ставніченко Олену Петрівну виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна , яке було передане в іпотеку за договором іпотеки від 05.11.2007 року , а саме квартиру загальною площею 87,70 кв м, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: С. В. Ткаченко