АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І. М.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю представника позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 вересня 2017 року,

встановила:

У вересні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про зміну розміру аліментів.

Ухвалою Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 вересня 2017 року позовну заяву повернуто позивачу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, просить зазначену ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про визнання неподаною та повернення заяви, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 відносяться до вимог, визначених у частині першій ст. 96 ЦПК України, а тому відповідно до ч. 3 ст. 118 ЦПК України така позовна заява може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

З таким висновком погодитися не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм процесуального права, порядку розгляду вимог про зміну розміру аліментів, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 96 ЦПК України судовий наказ може бути видано, у разі якщо:

1) заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати;

2) заявлено вимогу про компенсацію витрат на проведення розшуку відповідача, боржника, дитини або транспортних засобів боржника;

3) заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг, телекомунікаційних послуг, послуг телебачення та радіомовлення з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості;

4) заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

4-1) заявлено вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не повязана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб;

5) заявлено вимогу про повернення вартості товару неналежної якості, якщо є рішення суду, яке набрало законної сили, про встановлення факту продажу товару неналежної якості, ухвалене на користь невизначеного кола споживачів.

Згідно з ч. 3 ст. 118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України позовна заява повертається якщо вона подана без дотримання порядку, визначеного частиною третьою статті 118 цього Кодексу.

Водночас відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо заявлено вимогу, не передбачену статтею 96 цього Кодексу.

Предметом позову, заявленого ОСОБА_2, є зміна розміру аліментів, визначених попереднім рішенням Заставнівського районного суду від 23 листопада 2007 року.

Ця вимога не є тотожною з вимогами про стягнення аліментів, передбаченими пп. 4, 4-1 ч. 1 ст. 96 ЦПК України, як про це помилково зазначив суд першої інстанції.

Отже, оскільки заявлена позивачкою вимога про зміну розміру аліментів не передбачена ст. 96 ЦПК України, то перешкоди для її розгляду у порядку позовного провадження відсутні.

Указаного суд першої інстанції до уваги не взяв та з порушенням норм процесуального права та порядку вирішення питання відкриття провадження у справі безпідставно повернув позивачці заяву.

Тому, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі наведеного та керуючись ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Ухвалу Заставнівського районного суду Чернівецької області від 25 вересня 2017 року скасувати.

Передати питання відкриття провадження у даній справі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: Н. К. Височанська

ОСОБА_4