АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/4653/17 Номер провадження 22-ц/786/2583/17Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н. Л. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді Прядкіної О.В.,

суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.,

секретаря Лимар О.М.,

за участі: представників : позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2017 року

за позовом Полтавської державної аграрної академії до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2017 року Полтавська державна аграрна академія звернулась до суду із вищевказаним позовом. Вказувала, що у звязку з неналежним виконанням відповідачами обовязку по оплаті отриманих послуг з утримання будинків, прибудинкової території та житлово-комунальних послуг за період з 2006 року по червень 2017 року утворилась заборгованість у загальному розмірі 53 277, 71 грн., яку просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь Полтавської державної аграрної академії заборгованість за послуги по 10 655, 54 грн. з кожного, а також по 320 грн. в рахунок відшкодування понесених судових витрат.

Рішення оскаржила ОСОБА_3, яка в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Колегія суддів, перевіривши справу в межах заявлених вимог і апеляційного оскарження, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 28 листопада 2001 року, виданого відділом приватизації житла Полтавського державного сільськогосподарського інституту, посвідчено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної спільної часткової власності гр. ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_10, ОСОБА_8 по 1/5 частині кожному (а.с. 69). Відповідачі у встановленому законом порядку зареєстрували своє постійне місце проживання за вказаною адресою (а.с. 53).

Державна аграрна академія є балансоутримувачем будинку по вулиці Сковороди, 1а в місті Полтаві, що підтверджується наказом Міністерства освіти і науки України № 1368 від 15 листопада 2016 року «Про закріплення державного майна за Полтавською державною академією» (а.с. 37).

Згідно розрахунку за надані послуги ПДАА ОСОБА_3 протягом 2006-2017 року, у звязку з неналежним виконанням відповідачами обовязку по оплаті послуг за спожиті комунальні послуги, виникла заборгованість у загальному розмірі 53 277, 71 грн. (а.с. 54-65).

Задовольняючи позов у повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що підстави для застосування позовної давності відсутні, оскільки відповідачі визнавали борг шляхом часткової оплати комунальних послуг, тим самим перериваючи строк позовної давності.

Колегія суддів в повній мірі не може погодитись з такими висновками місцевого суду.

Згідно зі статтями 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У кожному випадку необхідно встановлювати, коли конкретно боржник вчинив відповідні дії, адже перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 07 липня 2017 року у справі № 6-3030цс16.

Як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, відповідачами з 2006 року по 2009 рік частково вносилася оплата за надані послуги і тим самим визнався існуючий борг перед позивачем.

Однак, з грудня 2009 року відповідачі взагалі припинили оплату за надані послуги ( а.с.57).

Таким чином, беручи до уваги, що у межах загального строку позовної давності відповідачі не вчинили дій, що свідчать про визнання ними існуючого боргу, то строк позовної давності для звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права щодо оплати заборгованості, що існувала до грудня 2009 року сплинув у грудні 2012 року.

Відповідачем у своїх запереченнях поданих до суду першої інстанції заявлено клопотання про застосування позовної давності, а тому у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості, що існувала до грудня 2009 року слід відмовити з підстав пропуску строку позовної давності.

Суд першої інстанції в повній мірі не дослідив призначення окремих платежів та історію таких оплат, здійснених відповідачами, на що звертається увага в постанові від 22 березня 2017 року Верховного Суду України у справі за № 6-43цс17, яка відповідно до приписів ст.360-7 ЦПК України є обовязковою при застосуванні таких норм права.

Так, згідно розрахунку наданого позивачем, після пропуску строку позовної давності відповідачами у травні-вересні 2013 року було частково оплачено заборгованість, шляхом внесення грошових коштів по 120 грн. щомісячно ( а.с.61).

До апеляційної скарги ОСОБА_3 долучено копії квитанцій від 15 травня 2013 року, 06 червня 2013 року, 11 вересня 2013 року, 11 жовтня 2013 року, 08 листопада 2013 року, 09 грудня 2013 року, згідно яких ОСОБА_6 сплачував ПДАА кошти у розмірі 120 грн. в рахунок оплати за автостоянку (а.с. 133).

Позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що зазначені платежі мали спрямування саме на оплату заборгованості у відшкодування житлово-комунальних послуг чи з утримання будинку та прибудинкової території, а тому колегією суддів не приймаються як такі, що вносились відповідачами в оплату боргу.

ОСОБА_3 категорично заперечується сплата у червні 2014р. суми 554,53 грн.,як сплата боргу ( а.с.62) та пояснюється сплата цього та інших платежів за навчання сина в аграрній академії, про що зазначається в її апеляційній скарзі.

З наданої позивачем відомості прийнятих платежів за 14.06.2014р. вбачається, що вказана сума сплачена за надання господарських послуг за заочное обучение ( а.с.153,195), а тому не є належним підтвердженням оплати відповідачами за житлово-комунальні послуги чи з утримання будинку та прибудинкової території і не приймається колегією суддів як доказ сплати саме такої заборгованості.

Між тим, районний суд не дав також належної оцінки факту звернення позивача 23.03.2016р. з заявою про видачу судового наказу про стягнення заборгованості в сумі

52 612грн. та який був скасований 18 травня 2016р. ( а.с. 76-77).

Отже, зважаючи на положення ч.2 ст.264 ЦК України стягненню підлягає заборгованість у межах трьохрічного строку позовної давності, яка утворилась з березня 2013 року до часу звернення з заявою про видачу судового наказу та становить 21 761грн.94 коп. (53 277, 71 грн.-31515,77грн.), яку слід стягнути з відповідачів по 4 352,38 грн. з кожного.

Рішення місцевого суду підлягає зміні в цій частині.

Колегія суддів критично відноситься до доводів апеляційної скарги, що позивач не має права звертатися до суду із вказаним позовом, оскільки не є виконавцем житлово-комунальних послуг, а також до заперечень відповідача факту отримання таких послуг.

Відповідно до ст.ст. 66, 67, 162 ЖК України за користування житловим приміщенням, що належить громадянинові на праві приватної власності, сплачується плата за утримання будинку, прибудинкової території та плата за спожиті комунальні послуги.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться й одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускаються.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону відповідачі по справі, як споживачі, зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якими вони фактично користувалися. Сама по собі відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг до 07 травня 2014 року не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що між сторонами склалися фактичні правовідносини, в межах яких у споживачів комунальних послуг виник обов'язок щодо оплати вартості спожитих послуг.

Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає своїми субєктами органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробників, виконавців та споживачів житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень або будинків та балансоутримувачі, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником послуг (стаття 1, частина друга статті 3, стаття 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»).

Відповідно до частини першої вказаного Закону балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Стаття 24 Закон України «Про житлово-комунальні послуги» визначає право балансоутримувача укладати договори на надання житлово-комунальних послуг, а також звертатися до суду про звернення стягнення на майно осіб, які відмовляються оплачувати рахунки за споживання житлово-комунальних послуг або відшкодовувати завдані збитки майну, що перебуває в нього на балансі.

Таким чином, Полтавська державна аграрна академія, як балансоутримувач будинку № 1а по вулиці Сковороди в місті Полтаві наділена правом звертатись до суду із позовом про стягнення заборгованості за фактично отримані споживачами послуги, які не були належним чином ними оплачені.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги і зміни оскаржуваного рішення, зменшивши суму заборгованості, що підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача. В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Вбачаючи, що рішення місцевого суду змінено в частині суми заборгованості, то також підлягає зміні рішення в частині розподілу судових витрат пропорційно до задоволеної частини позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч.1 п.п.3,4, 316, 317 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 18 серпня 2017 року змінити, зменшивши суму заборгованості, що підлягає стягненню з ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з 10 655, 54 грн. до 4 352,38 грн. з кожного, а також в частині розміру судових витрат, що підлягають відшкодуванню на користь Полтавської державної аграрної академії з 320 грн. до 130,72 грн. з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_11

/підпис/ ОСОБА_12

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1