Справа № 577/3314/17
Провадження № 2/577/1308/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі головуючого судді: Семенюк І.М.

за участі секретаря Кузнєцовій Л.В.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Конотопі Сумської області справу за позовом виконавчого комітету Конотопської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ,-

ВСТАНОВИВ :

Представник виконкому Конотопської міської ради ОСОБА_1 просить суд позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно її малолітньої дитини ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 та передати дитину до органу опіки та піклування Конотопської міської ради для подальшого влаштування, а також стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Свої вимоги мотивує тим , що відповідач є матір»ю малолітньої дитини ОСОБА_3 ,ІНФОРМАЦІЯ_1, відомості про батька записані зі слів матері. ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно старших дітей ОСОБА_4, 2007 р.н. та ОСОБА_7., 2008 р.н. Родина ОСОБА_2 з 25.10.2016 року перебуває на обліку у міському центрі соціальних служб для сім»ї та молоді як така , що опинилася в складних життєвих обставинах у зв»язку із ризиками залежності та негативними звичками. Під час відвідування сім»ї за місцем проживання мати неодноразово знаходилася у стані алкогольного сп»яніння , в т.ч. зловживала спиртними напоями будучи вагітною. Фахівцями центру надано сприяння у підготовці ОСОБА_2 до пологів , створені належні умови проживання , придбано дитячий візочок, ліжко, білизну, речі першої необхідності, оформлено матеріальну і гуманітарну допомогу . За місцем проживання з ОСОБА_2 проводилася робота щодо попередження неналежного виконання батьківських обов»язків з виховання та розвитку дитини, проте мати не приклала жодних зусиль щодо належного виконання своїх материнських обов»язків і продовжує зловживати спиртними напоями та веде неорганізований спосіб життя , умови проживання незадовільні, з 21.11.2016 року перебуває на обліку в наркодиспансері з діагнозом « побутове пияцтво » , а з 02.08.2017 року- з діагнозом « хронічний алкоголізм». 21 червня 2017 року відповідач притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 178 КУпАП, а 11 липня 2017 р.- за ч.1,2 ст. 178 КУпАП. ОСОБА_2 разом зі співмешканцем майже завжди перебуває у стані, схожому на алкогольне сп»яніння. Така поведінка тягне загрозу для життя і здоров»я дитини , шкодить її фізичному і моральному вихованню . За таких обставин орган опіки та піклування вважає необхідним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 у зв»язку з тим, що вона страждає хронічним алкоголізмом, так як це буде відповідати інтересам дитини.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснила, що службою у справах дітей було всебічно вивчено життєву ситуацію, в якій опинився малолітній ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 має умовний строк покарання , її родина перебуває під контролем служби у справах дітей, вони проводили з нею чисельні бесіди, надана гуманітарна допомога , час від часу ОСОБА_2 перебуває у стані алкогольного сп»яніння . Встановлені обставини належним чином підтверджені і свідчать про ухилення матері від виховання своєї дитини. Позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечує, просить не позбавляти її батьківських прав і не давати підстав для відібрання в неї дитини. Пояснила, що вже давно не вживає спиртних напоїв і пройшла лікування від алкоголізму . Дитині приділяє належну увагу. Син - єдина її надія на успішне подальше життя без шкідливих звичок. Вона зробила висновки з тієї життєвої ситуації, в яку потрапила. Вона має намір повернути і доньок, але розуміє, що на це потрібен час, а вона вже почала виправлятися. На даний час проживає у цивільному шлюбі з чоловіком, який за віком старший за неї, який має своїх дітей і онуків. Він , хоча і не є біологічним батьком її дитини, однак дуже гарно ставиться до дитини і допомагає її виховувати.

Суд ,вислухавши представника позивача, відповідача , допитавши свідків, дослідивши докази, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

В судовому засіданні встановлено , що в свідоцтві про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, матір»ю записана ОСОБА_2 ( а.с.5)., згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження відомості про батька записано відповідно до ч.1 ст. 135 Сімейного Кодексу України, батьком записаний ОСОБА_6 ( а.с.6), рішенням Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 2 листопада 2015 року відповідач ОСОБА_2 позбавлена батьківських прав відносно дітей ОСОБА_4, 2007 р.н. та ОСОБА_7, 2008 року народження. ( а.с.8,9). Як вбачається з висновку органу опіки та піклування Конотопської міської ради щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , мати дитини перебуває на контролі служби міської ради у справах дітей у зв»язку зі схильністю до зловживання спиртними напоями, перебуває на обліку в міському центрі соціальних служб для сім»ї , дітей та молоді як така, що опинилася в складних життєвих обставинах у зв»язку з ризиками залежності та негативними звичками, з 21.11.2016 року перебуває на обліку в наркодиспансері з діагнозом « побутове пияцтво » , а з 02.08.2017 року- з діагнозом « хронічний алкоголізм» . ОСОБА_2 веде аморальний спосіб життя, нею не створено умов для належного проживання, виховання та розвитку дитини. Під час неодноразових відвідувань родини ОСОБА_2 , виявлено, що вона та її співмешканець ОСОБА_8 знаходилися в стані, схожому на алкогольне сп»яніння. Дана поведінка ОСОБА_2 несе загрозу для життя і здоров»я дитини та шкодить її моральному вихованню, мати наражає свого сина на небезпеку і може привести до непередбачуваних наслідків ( а.с.18,19). Відповідно до актів відвідування сім»ї ОСОБА_2 від 10.04.2017 р. та 26.07.2017 р. , мати ОСОБА_2 мала ознаки сп»яніння , в помешканні не дотримані санітарно-гігієнічні умови , дитина знаходилася у візочку поряд з нетверезими особами. ОСОБА_2 попереджена про адміністративну відповідальність, їй рекомендовано звернутися до нарколога, привести в належний стан помешкання та дитячі речі ( а.с.11,12) . В акті обстеження умов проживання від 27 липня 2017 року зазначено, що сім'я проживає у власному будинку. Будинок складається із 1 кімнати, кухні, сіней. Санітарно-гігієнічні умови задовільні, але в кімнаті відчувався стійкий запах перегару, сморід . У дитини в наявності мінімальна кількість одягу, продукти харчування 1 пачка суміші , є ліжко, іграшки, постільна білизна . Під час обстеження мати ОСОБА_2 мала ознаки сп»яніння (а.с. 13).В довідках лікаря нарколога Конотопської ЦРЛ зазначено, що з 21.11.2016 р. ОСОБА_2 перебуває на обліку з діагнозом « побутове пияцтво», а з 02.08.2017 р. з діагнозом « Хронічний алкоголізм» ( а.с.14, 17 ). Встановлено, що 21.06.2017 р. ОСОБА_2 притягувалася до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 178 КУпАП( попередження), та 11.07.2017 р. за ч.1,2 ст. 178 КУпАП до штрафу ( а.с.15).

Свідок ОСОБА_9 пояснив, що ОСОБА_2 неодноразово засуджувалася, у 2014 році звільнилася з місць позбавлення волі, стала на облік до КВІ , але часто не прибувала на відмітку, притягувалася до адміністративної відповідальності, вважає, що з метою збереження життя дитини, необхідно позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Свідок ОСОБА_10. пояснила, що вона спостерігає за ОСОБА_2 з жовтня 2016 року, яка, будучи вагітною, вживала алкогольні напої . Центр соціальної служби робив усе можливе, щоб дитина була в сім»ї, ОСОБА_2 поставили на облік у лікаря нарколога, надавали гуманітарну допомогу , залучили благодійні фонди , проводили профілактичні бесіди, придбали необхідні речі для дитини . ОСОБА_2 в шлюбі не перебуває, не зареєстрована в будинку, де мешкає, її співмешканець не є біологічним батьком дитини , інколи вона залишала сина на сторонню особу. ОСОБА_2 пропонували влаштувати її і дитину , але вона відмовилася.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він є співмешканцем ОСОБА_2 і знає її давно. Жінка раніше вживала алкогольні напої, на даний час не вживає, він вжив заходів, щоб вона пройшла лікування від алкоголізму методом біологічного блоку і вона йому пообіцяла, що буде утримуватися від вживання алкогольних напоїв. Щоб її не провокувати на таке, він і сам вдома не вживає спиртне, в якості прикладу відповідачці. Поза межами їх помешкання він може собі дозволити таке з товаришами, але в розумній кількості. Вони разом виховують сина ОСОБА_2, ОСОБА_3, і він ставиться до нього, як до рідної дитини. ОСОБА_2 гарна господиня, в даний час у їх помешканні прибрано, приготовано їжу, як для них, так і для дитини. Він працює і має гарний дохід, допомагає фінансово відповідачці. У нього є свої діти, вже дорослі і мають власні родини та дітей, а він онуків. Його діти і батько, також, сприймають відповідачку, як його дружину, хоча шлюб між ними поки що не зареєстрований. На його думку, не потрібно позбавляти ОСОБА_2 батьківських прав відносно сина і відбирати в матері радість життя, в той час, коли вона виправилася і веде нормальний спосіб життя, має підтримку в його особі , є молодою жінкою , в якої все життя попереду.

У суду відсутні підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомили свідки. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні.

Відомості, які надали свідки ОСОБА_10. та ОСОБА_9 узгоджуються з письмовими доказами.

Відповідачем ОСОБА_2 надано суду довідку про те, що вона 01.08.2017 року пройшла повний курс психотерапевтичного лікування від алкоголізму методом біологічного блоку (а.с. 30). і вказане узгоджується з показами свідка ОСОБА_8

Згідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 Сімейного Кодексу України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Згідно з ч.1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Виходячи з положень вказаних правових норм, саме суд після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей, вирішує питання про позбавлення матері чи батька батьківських прав.

Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї.

Відповідно до ст. 14 Закону України "Про охорону дитинства" діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Законом України від 17.07.1997 року ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Відповідно до ст. 8 вищевказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

З матеріалів справи вбачається, що орган опіки та піклування Конотопської міської ради надав суду висновок від 01.08.2017 року № 01-14/907 про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18).

Відповідно до положень ч. 6 ст. 19 Сімейного Кодексу України суд не приймає до уваги висновок органу опіки та піклування Конотопської міської ради , оскільки він спростовується наданими суду відомостями про проходження лікування відповідачкою, показами свідка, з яким вона проживає , і ці обставини виникли після складення вказаного висновку і заслуговують на увагу суду , а також в контексті з нормами Закону України "Про охорону дитинства" дають суду підстави для відмови в задоволенні позову. До того ж , вищевказаний висновок не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в життя малолітньої дитини , як позбавлення матері батьківських прав, буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам цієї дитини, чи позитивно вплине на дитину розірвання родинних зв'язків з матір'ю та відсутність з її боку піклування про нього в майбутньому.

Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім'ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалась державна або інша допомога на утримання дітей.

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 року № 20 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, тому суд може у виняткових випадках при не доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи , відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Аналізуючи зібрані по справі докази і даючи їм оцінку, суд вважає, що позивач не довів наявність передбачених ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України підстав для позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина.

Оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, в судовому засіданні відповідачка категорично заперечує проти позбавлення її батьківських прав, прагне приймати участь у вихованні та утриманні сина , суд приходить до висновку, що питання про можливість позбавлення відповідачки батьківських прав може бути предметом судового розгляду у майбутньому, у випадку подальшого невиконання ОСОБА_2 своїх обов'язків. На даний час, достатнім заходом буде попередженння. про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та контроль за поведінкою відповідачки з боку органу опіки та піклування.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 11, 12, 14 Закону України "Про охорону дитинства", ст. 150, 155, 164 Сімейного Кодексу України, п.15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19.12.2008 року № 20, ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

ВИРІШИВ :

В задоволенні позовних вимог виконавчого комітету Конотопської міської ради про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування Конотопської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Семенюк І. М.