Апеляційний суд Житомирської області
Справа №290/138/17 Головуючий у 1-й інст. Бабич С. В.
Категорія 27 Доповідач Талько О. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючої - судді Талько О.Б.,

суддів: Гансецької І.А., Григорусь Н.Й.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року у справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 21 березня 2008 року між банком та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, відповідно до якого останньому наданий кредит в сумі 20000 грн., строком по 19 березня 2010 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 20,0 % річних.

З метою забезпечення належного виконання ОСОБА_1 зобов'язань за даним кредитним договором цього ж дня між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір поруки, за умовами якого у випадку несвоєчасної сплати коштів за кредитною угодою поручитель і боржник несуть перед кредитором солідарну відповідальність.

Позивач зазначає, що банк повністю виконав взяті на себе зобов'язання, а боржник не виконує передбачені договором умови щодо своєчасного погашення кредиту та відсотків, у зв'язку з чим станом на 18 листопада 2016 року утворилась заборгованість в сумі 14867 грн., яка складається із: основного боргу в сумі 2707 грн. 87 коп.; заборгованості за відсотками в сумі 7149 грн. 91 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 4063 грн. 17 коп., а також штрафів: 250 грн. ( фіксована частина), 696 грн. 05 коп. ( процентна складова).

Враховуючи вищезазначене, позивач просив стягнути із відповідачів в солідарному порядку 14867 грн.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги та стягнути заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 14867 грн. із ОСОБА_1

Зокрема, зазначає, що поза увагою суду залишилась та обставина, що за правилами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони, зробленою до винесення ним рішення. Однак відповідна заява від ОСОБА_1 до суду не надходила.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу.

На думку відповідачів, апеляційна скарга є безпідставною.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущений строк позовної давності. Окрім того, у рішенні зазначено про припинення договору поруки.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Судом встановлено, що 21 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №МР-05-08, за умовами якого останньому наданий кредит в розмірі 20000 грн., зі сплатою 20,0 % річних за користування кредитними коштами, строком по 19 березня 2010 року.

Згідно з підпунктом 6.8 пункту 6 договору строк позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків, винагороди, неустойки - пені, штрафів, становить п'ять років.

21 вересня 2008 року між позивачем та ОСОБА_3 укладений договір поруки, яким передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання обов'язків в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, відсотків, винагород, штрафів, пені та інших платежів, а також відшкодування збитків. У випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором боржник і поручитель несуть солідарну відповідальність перед кредитором.

Пунктом 10 договору поруки передбачено, що цей договір вступає в законну силу з моменту його підписання та діє до повного виконання зобов'язань за кредитною угодою.

Оскільки ОСОБА_1 належним чином не виконував умови договору, станом на 18 листопада 2016 року утворилась заборгованість в сумі 14867 грн., яка складається із: основного боргу в сумі 2707 грн. 87 коп.; заборгованості за відсотками в сумі 7149 грн. 91 коп.; пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 4063 грн. 17 коп., а також штрафів: 250 грн. ( фіксована частина), 696 грн. 05 коп. ( процентна складова).

Матеріали справи також свідчать, що 23 листопада 2016 року позивач звернувся до поручителя та боржника з вимогою сплатити кредитну заборгованість.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Договором поруки не визначений строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору передбачено, що він діє до повного виконання кредитних зобов'язань.

При вирішенні таких спорів суд має враховувати ту обставину, що згідно з положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором, строк пред'явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватись з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Оскільки кредитним договором передбачено повернення кредитних коштів та сплату відсотків і винагороди не пізніше 19 березня 2010 року, то початок перебігу встановленого ч.4 ст.559 ЦК України строку, протягом якого кредитор зобов'язаний був пред'явити вимогу до поручителя, розпочався з 20 березня 2010 року.

Письмова вимога до поручителя про погашення боргу за кредитним договором була направлена позивачем 23 листопада 2016 року, тобто після спливу шестимісячного строку.

Встановивши, що кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який передбачений кредитним договором, не пред'явив вимогу до поручителя, суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що зобов'язання за договором поруки припинилися.

Правильним є також й висновок суду щодо пропуску позивачем строку позовної давності стосовно вимог до боржника.

За правилами ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно з правилами ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про застосування строку позовної давності.

Суд, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, дійшов правильного висновку про те, що боржник повинен був сплатити останній платіж за кредитним договором 19 березня 2010 року, а тому в даному випадку перебіг позовної давності розпочався з 20 березня 2010 року й тривав протягом наступних п'яти років. Однак позивач звернувся до суду після спливу строку позовної давності, а саме 8 лютого 2017 року.

Посилання позивача та ту обставину, що заява про застосування строку позовної давності подана лише поручителем, та боржник не скористався правом щодо звернення до суду з даною заявою, не є підставою для стягнення боргу з останнього, оскільки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відповідають перед кредитором як солідарні боржники й відсутність окремої заяви боржника щодо спливу строку позовної давності, за наявності заяви поручителя, не є перешкодою для застосування положень ч.4 ст. 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги та зміст судового рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді вказаної справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, а тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк»

Керуючись ст. ст. 209,303,307,308,313,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 11 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді: