Справа № 694/1065/17
У Х В А Л А

про відмову у забезпеченні позову

11.09.2017 року м. Звенигородка

Суддя Звенигородського районного суду Черкаської області Сакун Д. І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

в с т а н о в и л а:

До Звенигородського районного суду Черкаської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання автомашини спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? його частину.

Разом із позовною заявою позивач подав заяву про забезпечення позову в якій просить накласти арешт на автомобіль ВАЗ21099, днз СА 3648 ВН, зареєстрований на ОСОБА_2, що проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрований у Територіальному сервісному центрі РСЦМВС в Черкаській області № 7143.

Вимоги про забезпечення позову обґрунтовує тим, що вона звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та визнання автомашини спільною сумісною власністю. Подружжя припинили спільне проживання та відповідач використовує автомобіль на власний розсуд. Оскільки автомобіль знаходиться у нього та технічний паспорт оформлено на його ім'я то він може його відчужити на свій розсуд. .

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Частина 3 цієї статті встановлює перелік підстав для забезпечення позову, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року N 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані щодо відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вивчивши заяву про забезпечення позову суд приходить до наступних висновків.

Позивачем не наведено достатніх підстав для забезпечення позову, не представлено відомостей про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, чи призведе до порушення прав позивача.

Позивач не надав доказів на підтвердження наміру відповідача навмисно ухилитися від виконання рішення суду, у зв'язку з чим не навів достатніх підстав для необхідності застосування забезпечення позову.

Крім того, в заяві про забезпечення позову не підтверджено документально належність майна, а саме автомобіля ВАЗ 21099 відповідачу, до заяви не додано жодного документу, згідно якого можна встановити належність вказаного майна певній особі, що позбавляє суд можливості встановити наявність підстав для забезпечення позову. Будь-яких доказів на підтвердження того, що власник вищезазначеного автомобіля та відповідач є однією і тією ж особою, позивачем не надано.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає дану заяву безпідставною та необґрунтованою та приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Одночасно суд роз'яснює, що ця відмова не позбавляє позивача на повторне звернення до суду із заявою про забезпечення позову в порядку встановленому ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст.151, 152 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

У задоволенні зави ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя Сакун Д.І.