АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4920/17 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 642/6330/16-ц Вікторов В.В.
Категорія: договірні Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: Швецової Л.А.,

Суддів: Кіся П.В., Котелевець А.В.,

За участі секретаря: Кучер Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу за договором про наміри та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення грошової суми за невиконання договору про наміри, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь суму в розмірі 2000 доларів США.

В подальшому позивачка уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідачки ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 51873, 80 грн., а також моральну шкоду у розмірі 50000 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що 19 серпня 2016 року між нею та відповідачем було укладено договір про наміри укласти до 17 години 00 хвилин 30 вересня 2016 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно умов договору, підтверджуючи свій намір укласти договір купівлі-продажу вона передала, а відповідачка отримала суму завдатку у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США 00 центів за курсом, встановленим НБУ на дату укладання договору.

В обумовлений строк вона з'явилась до приватного нотаріуса Скорбач Я.С. за адресою: АДРЕСА_2, який був зазначений в договорі про наміри, для оформлення договору купівлі-продажу. Відповідач не з'явилась у визначений час та місце укладення договору купівлі - продажу зазначеної квартири, чим порушила п.5.3 Договору, а отже повинна повернути суму, яка передана на підставі п.3.2 Договору, тобто 1000 та додатково ще одну суму у розмірі 100% від зазначеної в п.3.2. Договору, а саме 1000. Станом на 03.10.2016 року на підставі інформації з офіційного сайту Національного банку України було встановлено офіційний курс гривні до долару США (100 доларів США дорівнює 2593,69 коп.). Отже загальна сума, яку повинна сплатити їй ОСОБА_2 за невиконання нею договору про наміри від 19 вересня 2016 року складає 2000 доларів США* 25,9369=51873,80 грн.

Відповідач в порушення умов договору про наміри свої обов'язки не виконала, що призвело до неможливості укладення договору купівлі-продажу, відтак відповідно до п. 5.4 мала повернути суму завдатку в подвійному розмірі. На звернення з вимогою щодо повернення коштів, відповідач не відреагувала, у зв'язку з чим вона змушена звернутися до суду з вимогою про стягнення суми завдатку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми авансу за договором про наміри та відшкодування моральної шкоди - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 суму авансу в розмірі 25936 грн. 89 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 судовий збір в розмірі 827 грн. 82 коп.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулась на це рішення з апеляційною скаргою, в якій, з посиланнями на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи, апелянт зазначила, що суд першої інстанції не врахував той факт, що в судове засідання було надано два оригінали договорів, які істотно відрізнялися один від одного.

Крім того, апелянт вказує, що в основу оскаржуваного рішення суд першої інстанції поклав показання батька і рідного брата ОСОБА_3, які є зацікавленими особами.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що аванс, сплачений позивачем на користь відповідачки у сумі 25936 грн. підлягає поверненню відповідачем. Підстав для стягнення штрафу не має, оскільки за договором про наміри не передбачений був штраф за невиконання відповідачем зобов'язань, він передбачений лише в попередньому договорі.

Такі висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає правильними.

Судом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 19 серпня 2016 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про наміри укласти до 17 години 00 хвилин 30 вересня 2016 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Згідно умов договору, підтверджуючи свій намір укласти договір купівлі-продажу позивач передала, а відповідач отримала суму завдатку у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США 00 центів за курсом, встановленим НБУ на дату укладання договору.

В обумовлений строк позивач з'явилась до приватного нотаріуса Скорбач Я.С. за адресою: АДРЕСА_2, який був зазначений в договорі про наміри, для оформлення договору купівлі-продажу.

Пунктом 3.2 договору встановлено що до підписання договору, з метою забезпечення реалізації своїх намірів щодо купівлі-продажу та своєї платіжної спроможності, позивач передала, а відповідач отримала суму завдатку у розмірі 1000 (одна тисяча) доларів США 00 центів за курсом, встановленим НБУ на дату укладання договору.

Крім того відповідно до п. 5.1 договору про наміри за домовленістю сторін укладення та нотаріальне посвідчення Основного договору повинно було відбутися 30 вересня 2016 року, о 17 год. 00 хв. у приміщенні приватного нотаріуса Скорбач Я.С. за адресою: АДРЕСА_2.

В зазначені в п. 5.1 договору дату, час та місце відповідач не з'явилася до нотаріуса для укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Оскільки попередній договір про наміри укласти договір купівлі-продажу укладений в належній формі не був, то передані кошти визнаються авансом.

Аванс - як спосіб платежу, не має функцію забезпечувати взяте сторонами на себе зобов'язання незалежно від того, яка сторона відповідальна за невиконання зобов'язання, той, хто отримав аванс повинен його повернути. І якщо продавець чи підрядник отримали як аванс певну грошову суму, а договір не було виконано незалежно від того, з чиєї вини це трапилось і які обставини цьому перешкоджали, аванс у будь-якому випадку підлягає поверненню.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про те, що передані позивачем суми авансу повинні бути повернуті в тому розмірі, в якому вони передавалися.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Приписами ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання); у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: розірвання договору, сплата неустойки.

Статтею 635 ЦК України встановлено, що необґрунтоване ухилення однієї зі сторін від укладення основного договору, передбаченого попереднім договором, може бути підставою для відшкодування другій стороні збитків, завданих простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства (частина друга статті 635 ЦК України).

Відповідно до частин першої та другої статті 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

У відповідності до ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.

Оскільки предметом попереднього договору є зобов'язання сторін у майбутньому укласти основний договір, то укладення такого договору не тягне за собою виникнення основного зобов'язання, виконання якого може бути забезпечено у відповідності до положень глави 49 ЦК України.

Разом з тим, сторони попереднього договору не позбавлені права встановити штрафні санкції за невиконання визначених у договорі зобов'язань.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як вбачається із матеріалів справи, при укладенні попереднього договору позивачем на користь відповідача були передані грошові кошти у розмірі 1000 доларів США 00 центів за курсом, встановленим НБУ на дату укладання договору, в якості авансу на підтвердження серйозності намірів.

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Скорбач Я.С. від 30 вересня 2016 року позивач 30 вересня 2016 року з 16 години 00 хвилин до 17 години 00 хвилин, знаходився у приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса Скорбіч Я.С., за адресою: АДРЕСА_2.

Посилання представника ОСОБА_2 - ОСОБА_6 в судовому засіданні на той факт, що вказана сума була передана ОСОБА_7 - ріелтору і тому ОСОБА_2 не повинна відповідати по вказаним правовідносинам, судова колегія вважає безпідставними,оскільки матеріали справи не містять данні про наявність будь-яких правовідносин з ОСОБА_7

Таким чином, оскільки основний договір не був укладений протягом встановленого п. 1 попереднього договору строку, на момент прибуття сторін до нотаріуса не пізніше, ніж до 17 год. 30 хв., 30 вересня 2016 року договір припинив свою дію відповідно до ч. 3 ст. 635 ЦК України та згідно з ч. 1 ст. 631 ЦК України у сторін зобов'язань щодо укладення основного договору не було.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.

Рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 червня 2017 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: