Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

Номер провадження 2-з/711/67/17

Справа № 711/7499/17

11 жовтня 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір довічного утримання, який був укладений 04.06.2013р. за №2215 між померлою ОСОБА_3 та відповідачем та припинити право власності ОСОБА_2 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Одночасно з позовом позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, - та встановленням заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо даної квартири.

В обґрунтування заяви зазначено, що позивач має підстави побоюватись, що відповідач може відчужити квартиру на користь інших осіб для ухилення від виконання рішення суду, що в свою чергу ускладнить або навіть зробить неможливим виконання рішення суду по справі, оскільки право власності на спірну квартиру відповідач отримав за спірним договором.

Провадження по справі відкрито судом 11.10.2017р..

Дослідивши матеріали заяви та перевіривши матеріали справи суд дійшов висновку, що вимога позивача про забезпечення позову не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.151 Цивільно-процесуального кодексу України (далі ЦПК) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Системний правовий аналіз змісту положень ст.ст.151, 152 ЦПК свідчить, що метою забезпечення позову є забезпечення усунення обставин, які можуть унеможливити або утруднити виконання рішення суду. Реальність таких обставин, як і необхідність їх усунення, мають бути доведені позивачем, оскільки обовязок доказування цих обставин покладається саме на позивача (ст.ст.10, 60 ЦПК). Наявність майнового інтересу позивача, яким обумовлюється його звернення до суду з позовом та заявлення вимог на предмету спору, не є підставою для застосування заходів забезпечення позову, які обмежують права відповідача.

Отже при визначенні необхідності застосування заходів забезпечення позову суд має дотримуватись справедливого балансу між обмеженням права власника на мирне володіння його майном та забезпеченням майнових претензій інших осіб на засадах виправданості та доцільності з тим, щоб уникнути надмірного втручання у законні права та інтереси одних осіб, але при цьому забезпечити належні гарантії реалізації судової форми захисту інших осіб.

Таким чином по собі факт того, що позивач звернувся до суду з позовом не є підставою для застосування заходів забезпечення позову, які мають обмежувальний характер щодо прав та інтересів інших осіб, що випливає зі змісту положень ч.2 ст.13 ЦК. Необхідність застосування таких заходів має бути належним чином обґрунтована.

Всупереч зазначених вимог позивач у своїй заяві не зазначає обставин, які свідчать про реальність її побоювань щодо того, що відповідач має намір здійснити відчуження квартири, яка є об'єктом спору (поведінка відповідача, його майновий стан, обставини володіння та користування квартирою, яка є об'єктом спору, т.і.). До того ж варто звернути увагу, що навіть сам по собі факт відчуження квартири відповідачем ніяким чином не впливає на обставини виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки позивачем заявлені вимоги немайнового характеру.

Крім того, обраний позивач вид забезпечення позову встановлення заборони будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо даної квартири не відповідає засадам співмірності із заявленими позовними вимогами, оскільки фактично передбачає повне усунення відповідача, як власника майна, від можливості здійснювати право володіння та користування спірною квартирою.

За таких обставин доводи позивача про необхідність застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру є необґрунтованими, а тому клопотання не підлягає задоволенню.

В цьому контексті слід звернути увагу, що відмова суду у задоволенні клопотання позивача не позбавляє його можливості повторно заявити відповідне клопотання з належним обґрунтуванням обставин, які обумовлюють необхідність застосування заходів забезпечення позову, та поданням суду доказів на підтвердження таких обставин.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.151-153, 209, 210 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через Придніпровський районний суд міста Черкаси шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_4