Справа № 336/3333/17
провадження № 2/336/1922/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Жупанової І.Б. при секретарі Падалка А.Р., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автотехнікс Україна» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення матеріальної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить суд застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину - договору фінансового лізингу № 170039 від 10.04.2017 року між позивачем та ТОВ «АВТОТЕХНІКС УКРАЇНА» та стягнути з ТОВ «АВТОТЕХНІКС УКРАЇНА» на його користь сплачені на виконання договору фінансового лізингу №170039 від 10.04.2017 року кошти (адміністративний платіж) в розмірі 25 000 гривень.

В обґрунтування вказує, що 10.04.2017 року між ним та ТОВ «Автотехнікс Україна» був укладений договір № 170039 фінансового лізингу, предметом договору є транспортний засіб «ЗАЗ Forsa», який він мав намір придбати за 145 000 грн., приїхавши до офісу ТОВ «Автотехнікс Україна», йому менеджер пояснив, що для укладання договору необхідно внести авансовий внесок у розмірі 25 000 грн., після чого протягом двох тижнів ТОВ «Автотехнікс Україна» передасть автомобіль. Згідно договору лізингу вартість предмету лізингу становила 9225,09 доларів США, що на день укладення еквівалентно 250 000 грн. В той же день позивач сплатив адміністративний платіж у розмірі 10 % від вартості предмета лізингу в сумі 25 000 грн. на рахунок ТОВ «Автотехнікс Україна». Після цього між сторонами було підписано договір лізингу, пізніше прочитавши уважно договір позивач зрозумів, що автомобіль він не отримає, оскільки його ввели в оману, в звязку із чим він звернувся з заявою про повернення коштів, але до теперішнього часу відповідь не надійшла. Вважає, що договір лізингу №170039 значно обмежує його права, звужує відповідальність лізингодавця та повністю виключає його відповідальність, що передбачено ЗУ «Про фінансовий лізинг», підлягає нотаріальному посвідченню.

У судове засідання позивач не зявився, надав до суду заяву, в якій просить суд розглядати справу без його участі, на позові наполягає, просить суд позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з»явилася, надала суду клопотання про розгляд справи у її відсутність, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач в судове засідання не з»явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений в установлений законом порядку.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає необхідним в заочному порядку, зі згоди позивача , задовольнити позов в повному обсязі з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1, 10.04.2017 року уклав договір фінансового лізингу № 170039 з ТОВ «Автотехнікс Україна», згідно умов якого ТОВ «Автотехнікс Україна» зобов'язалася придбати предмет лізингу - транспортний засіб марки «ЗАЗ Forsa» та передати його ОСОБА_1 в користування на строк та умовах, передбачених договором. Умовами договору визначена вартість предмета лізингу 9225,09 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 250 000 гривень.

На виконання умов договору ОСОБА_1 здійснив адміністративний платіж на рахунок ТОВ «Автотехнікс Україна» в розмірі 25 000 грн., що підтверджується квитанцією 0.0.741923752.1 від 10.04.2017 року.

Договір фінансового лізингу № 170039, який було укладено між сторонами, нотаріально не посвідчувався.

Згідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Статтею 806 ЦК України визначено, що договір лізингу, це домовленість сторін де одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

З аналізу вищевказаних вимогах законодавства випливає, що договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору найму (оренди) та договору купівлі-продажу, а тому до відносин пов'язаних з виконанням такого договору застосовуються положення цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж та Закон України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.1, 2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 18 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено самостійні підстави визнання угоди недійсною, в якій закріплено одну з підстав недійсності правочину - несправедливість умов договору.

З аналізу вказаної статті вбачається, що несправедливість умов договору полягає в порушенні принципу добросовісності та порушенні істотного дисбалансу договірних прав, обов'язків сторін, які спрямовані на завдання шкоди споживачу.

Аналізуючи пункти 1.4, 9.7, 10.4, 10.5, 10.13, 10.14, 10.18, 12.4, 12.5, 12.6, 12.7, 12.8 договору фінансового лізингу №170582 можна дійти висновку, що даний правочин по своїй суті спрямований на захист інтересів лише лізингодавця і на звуження його відповідальності, що свідчить про суттєву диспозицію між правами та обов'язками сторін, а наявність механізму зміни вартості платежів та розміру предмета лізингу тільки лізингодавцем слугує лише цьому підтвердженням, оскільки позбавляє лізингоодержувача будь-яким чином впливати на зміну істотних умов договору, що свідчить про недійсність укладеного правочину (а.с.10-15).

Відповідно до ч.1 ст.227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно пункту 4 частини першої статті 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Послуга з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах є фінансовою послугою згідно до вимог пункту 11-1статті 4 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг").

Згідно до Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" ст. 1,4, 5, 7 до фінансових установ належать банки, кредитні спілки, ломбарди, лізингові компанії, довірчі товариства, страхові компанії, установи накопичувального пенсійного забезпечення, інвестиційні фонди і компанії та інші юридичні особи, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо визначених законом, - інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг.

З аналізу вказаних норм, можна дійти висновку, що лізингова компанія належить до фінансової установи, яка в даному випадку здійснює діяльність спрямовану на залучення фінансових активів та їх адміністрування для придбання товарів у групах, тобто надає фінансові послуги, а тому потребує наявності відповідної ліцензії.

Крім цього, з урахуванням того, що на договір фінансового лізингу розповсюджуються норми цивільного кодексу, які регулюють відносини з приводу найму (оренди), то у відповідності до ст.799 ЦК України такий договір укладається у письмовій формі, а у випадку участі в ньому фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Така ж правова позиція висловлена Верховним судом України у справах №6-2766 від 06 грудня 2015 року, №6-65цс16 від 11 травня 2016 року, №6-3020цс15 від 11 травня 2016 року.

Відповідно до ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

З матеріалів справи вбачається у ТОВ «Автотехнікс Україна» відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування, договір фінансового лізингу №170039 від 10.04.2017 року нотаріально не посвідчувався.

Отже, оскільки оскаржуваний договір фінансового лізингу містить несправедливі умови, враховуючи, що у ТОВ «Автотехнікс Україна» відсутня ліцензія на здійснення фінансових послуг щодо залучення фінансових активів та їх адміністрування, а також враховуючи відсутність нотаріального посвідчення договору, то суд вважає необхідним визнати договір фінансового лізингу №170039, укладений 10.04.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Автотехнікс Україна" та ОСОБА_1, недійсним з моменту його вчинення.

У звязку з цим, з урахуванням положень ст.216 ЦК України, суд приходить до висновку, що кошти, отримані у формі адміністративного платежу відповідачем ТОВ «Автотехнікс Україна» за недійсним договором, мають бути повернуті іншій стороні договору, а тому необхідно також стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 - 25 000 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про захист прав споживачів», ч.1 ст.203, ч.1 ст.215, 216, 217, 220, 236, 369, 799, 806 ЦК України, керуючись ст.ст. 88, 209, 213-215, 224-228 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір фінансового лізингу №170039, укладений 10.04.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю " Автотехнікс Україна " та ОСОБА_3.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Автотехнікс Україна", юридична адреса: 01103, м. Київ, вул. Німанська, 10 офіс 29, , р/р 9076 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 - 25 000 (двадцять пять тисяч) гривень, сплачених за договором фінансового лізингу №170039 від 10.04.2017 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю " Автотехнікс Україна" юридична адреса: 01103, м. Київ, вул. Німанська, 10 офіс 29, , р/р 9076 в ПАТ «Укрсоцбанк», МФО 300023, на користь ОСОБА_3, РНОКПП НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 - 1280 (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень., сплачений ним судовий збір.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, що не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя