Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 311/2907/16Головуючий у 1-й інстанції Носик М.А.
Пр. № 22-ц/778/3149/17Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Василівського району Запорізької області, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 про надання додаткового строку для прийняття спадщини

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив надати йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті 11 лютого 2016 року ОСОБА_6.

В обґрунтування свого позову позивач зазначив, що 11 лютого 2016 року помер ОСОБА_6, який мешкав в с. Скельки вул. Стадіонна б.48 Василівського району Запорізької області. 02 березня 2014 року ОСОБА_3 сільською радою Василівського району Запорізької області був посвідчений заповіт, за яким ОСОБА_6 заповів ОСОБА_2 земельну ділянку розміром 2.56 га. Після смерті ОСОБА_6, а саме на час закінчення строку подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини, ОСОБА_2 знаходився на амбулаторному лікуванні і тому пропустив строк звернення із заявою про прийняття спадщини. Позивач вважав, що строк для прийняття спадщини був пропущений з поважних причин. На момент прийняття спадщини він хворів.

Рішенням Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року (а.с. 73-74) у задоволенні позову ОСОБА_2 у цій справі відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 76-77) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито (а.с. 80), справу призначено до апеляційного розгляду (а.с. 82).

У судове засідання 26 жовтня 2017 року належним чином з дотриманням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України повідомлені апеляційним судом про час і місце розгляду цієї справи (а.с.86-89) представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Василівського району Запорізької області та третя особа приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, а також представники сторін позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 не зявились, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

Представники сторін позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 та третя особа приватний нотаріус Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили.

Відповідач ОСОБА_3 сільська рада Василівського району Запорізької області подала апеляційному суду поштою заяву (а.с.90-91), в якій просила розглядати дану справу апеляційним судом без участі її представника.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів визнала неповажними причини неявки у дане судове засідання представника відповідача ОСОБА_3 сільської ради Василівського району Запорізької області та третьої особи приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5, а також представників сторін позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4 і на підставі ст. 305 ч. 2 ЦПК України ухвалила заяву ОСОБА_3 сільської ради Василівського району Запорізької області задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю представника відповідача ОСОБА_3 сільської ради Василівського району Запорізької області та третьої особи приватного нотаріуса Василівського районного нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_5 за присутністю позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_4

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, зокрема:

- позивача ОСОБА_2, якій у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначав, що про смерть спадкодавця (рідного дядьки) ОСОБА_6 він дізнався в день смерті останнього - 11.02.2016 року, він приймав участь в похоронах спадкодавця; доказів поважності причини пропуску строку звернення із заявою до нотаріуса про прийняття спадщини за період з 11.02.2016 року по 04.08.2016 року в нього немає, лише за період з 05.08.2016 року по 13.08.2016 року; інших доказів, крім тих, що наявні у цій справі, він надати не може;

- відповідача ОСОБА_4, якій у тому числі на запитання колегії суддів апеляційного суду зазначав, що він є рідним сином спадкодавця, ховали батька (спадкодавця) вони разом із ОСОБА_2 та іншими; окрім, нього у спадкодавця є ще діти, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі керувався ст. ст.10, 60, 88, 209, 212, 215 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимога позивача у цій справі та зокрема відсутності поважних причин пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, суд першої інстанції при вирішенні цієї справи правильно виходив із наступного.

Відповідно до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до абз.6 п.24 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивами, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 11 лютого 2016 року у віці 77 років помер ОСОБА_6, який на момент смерті проживав у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5,28).

Після смерті спадкодавця відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 2,56 га на території ОСОБА_3 сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала ОСОБА_6 на підставі державного акту на право приватної власності на землю 111-ЗП №004553 від 29 січня 2002 року (а.с.7).

28 липня 2011 року ОСОБА_3 сільською радою Василівського району Запорізької області був посвідчений заповіт, за яким ОСОБА_6 заповів ОСОБА_4 земельну ділянку (а.с.29).

02 березня 2014 року ОСОБА_3 сільською радою Василівського району Запорізької області був посвідчений заповіт, за яким ОСОБА_6 заповів ОСОБА_2 земельну ділянку (а.с.6).

В силу вимог ст. 1254 ч. 3 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним.

Таким чином, успадкування спадщини мало здійснюватись саме за заповітом спадкодавця від 02.03.2014 року.

Однак, як правильно було встановлено судом першої інстанції, що 30 липня 2016 року відповідач ОСОБА_4, якій є інвалідом 3-ї групи (а.с.35-36) та сином спадкодавця, як спадкоємець за вищезазначеним заповітом і спадкоємець першої черги за законом після смерті спадкодавця ОСОБА_6, у визначений ст.1270 ЦК України шестимісячний строк звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 26, спадкова справа №1/2016, копія а.с. 25-27).

Інший син спадкодавця ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовився від прийняття спадщини (а.с.27).

А позивач ОСОБА_2 порушив вимоги ст. ст. 1269 - 1270 ЦК України та не звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом у встановлений законом 6-місячний строк.

В силу вимог ст. 1223 ч. 2 ЦК України у разі неприйняття спадщини у вигляді земельної ділянки за заповітом ОСОБА_2 у встановлений законом 6-місячний строк право на спадкування переходить до спадкоємця за законом першої черги ОСОБА_4

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що лише після звернення до нього приватного нотаріуса ОСОБА_5 (05.10.2016 №139/02-14) із повідомленням про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с.30), 17 жовтня 2016 року ОСОБА_2 повідомив нотаріуса, що буде звертатися до суду із позовом про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Суд першої інстанції правильно не визнав у цій справі поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_6

Оскільки, позивачем ОСОБА_2 було надано суду першої інстанції в обґрунтування поважності причини пропуску 6-місячного строку для подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини лише довідку лікаря від 13 серпня 2016 року та копію амбулаторної карти (а.с.3-4), з яких вбачається, що 05 серпня 2016 року він перебував на обстеженні у КП «Василівська ЦРЛ» у м. Василівка, з 05 серпня 2016 року по 13 серпня 2016 року перебував на амбулаторному лікуванні.

Суд першої інстанції також правильно не вважав, що перебування позивача ОСОБА_2 на амбулаторному лікуванні на протязі восьми днів не є непереборними та істотними труднощами пропуску строку звернення ним із заявою про прийняття спадщини у строк, який становив шість місяців з 11.02.2016 року по 11.08.2016 року.

Оскільки, позивачеві було відомо про смерть спадкодавця з 11 лютого 2016 року.

Встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом лише в жовтні 2016 року, тобто лише після звернення до нього приватного нотаріуса із повідомленням про відкриття спадкової справи після смерті спадкодавця за заявою спадкоємця ОСОБА_4

Хоча, при вищевикладених обставинах, будучи обізнаним про смерть спадкодавця, ОСОБА_2 при вищевикладених обставинах бєктивно мав можливість прийняти спадщину в установлений законом строк, про, що подати заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно вважав необхідним відмовити ОСОБА_2 у наданні йому у цій справі за рішенням суду додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті 11 лютого 2016 року ОСОБА_6

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

ОСОБА_2 мав право в силу вимог ст. 3 ЦПК України на звернення до суду із вищезазначеним позовом у цій справі, якщо вважав, що ОСОБА_3 сільською радою Василівського району Запорізької області та ОСОБА_4 не визнаються, оспорюються чи порушуються його права.

Оскільки, виключним правом ОСОБА_2, як позивача, за змістом ст. 20 ЦК України є право здійснювати захист свого права на свій розсуд.

Однак, відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб… у спосіб, визначений законами України.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача, зокрема, у тому числі розяснював позивачу у цій справі у судовому засіданні право подати докази поважності причини пропуску строку на прийняття спадщини за заповітом у період з 11.02.2016 року по 04.08.2016 року, тощо.

Оскільки, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Однак, докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

На запитання колегії суддів апеляційного суду позивач ОСОБА_2 у судовому засіданні зазначав, що інших доказів, крім тих, що наявні у цій справі, він надати не може.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі та зокрема наявності поважних причин пропуску ним 6-місячного строку для прийняття спадщини за заповітом після смерті 11.02.2016 року ОСОБА_6

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Безпідставним при наявності спадкоємця ОСОБА_4, якій прийняв спадщину після смерті 11.02.2016 року спадкодавця ОСОБА_6, було залучення позивачем ОСОБА_2 у цій справі в якості відповідача ОСОБА_3 сільської ради Василівського району Запорізької області.

Суд першої інстанції не звернув на це належної уваги та не надав належної оцінки цьому в своєму рішенні. Однак, це порушення не призвело до неправильного вирішення судом першої інстанції цієї справи по суті.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Встановлено, що суд першої інстанції хоча й послався в оскаржуємому рішенні на ст. 88 ЦПК України, але фактично оскаржуємим рішенням судом першої інстанції не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, повязаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідачів у цій справі будь-яких судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору 704,00 грн. (а.с.75), сплаченого ним за подачу вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Василівського районного суду Запорізької області від 20 червня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_8ОСОБА_9