Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2017 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого - судді Ларіонової Н.М.,

при секретарі Калашніковій Л.Д.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Кищук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі районного суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» (надалі ПрАТ «СК «Колоннейд Україна») про стягнення пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача грошові кошти, а саме: 3% річних у розмірі 8 399,0 грн., суму індексу інфляції в розмірі 104 391,97 грн. та пені в сумі 114 673,58 грн. Позов мотивований тим, 07.04.2014 р. з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем ВАЗ-2107 (д.н.з НОМЕР_1, сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль позивача марки «Toyoyta Venza» (д.н.з НОМЕР_2). Постановою Обухівського районного суду м.Києва від 17.04.2014 р. притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП за порушення вимог ПДР. На час ДТП ОСОБА_5 мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів, виданий відповідачем. 20.05.2014 р. позивач письмове звернувся до відповідача за виплатою страхового відшкодування, але 31.07.2014 р. відповідач повідомив про затримку виплати. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.04.2016 р. з відповідача на користь позивача стягнута сума страхового відшкодування в розмірі 149 000,0 грн. Страхове відшкодування було стягнуто лише 09.12.2016 р. В зв'язку з чим, обґрунтовуючи ст.625 ч.2 ЦК України, просить стягнути 3% та інфляційні виплати за порушення строків виплати страхового відшкодування, а ст.549 ч.2 ЦК України - пеню.

В судовому засіданні представник позивача підтримала вимоги в повному обсязі та надала пояснення, аналогічні викладеним в позові обставинам, вказавши, що оскільки судами при розгляді справи про стягнення страхового відшкодування не встановлено точної дати подачі повного пакету документів, а зазначено лише на не, що це було в травні 2014 р.. тому 90 днів (не пізніше яких за Законом повинно бути виплачено страхове відшкодування) слід відраховувати з 30.05.2014 р., тому кінцевий термін виплати - 29.08.2014 р. В зв'язку з чим, період затримки виплати страхового відшкодування становить з 29.08.2014 р. (дата виникнення заборгованості) по 09.12.2016 р. (дата виконання рішення суду), .

Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти позову, надавши письмові заперечення, посилаючись на те, що вимоги позивача є безпідставними та юридично неспроможними, оскільки вимоги ст.625 ч.2 ЦК України не розповсюджуються на правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем.

Суд, встановивши обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до таких висновків

Судом встановлено, що 07.04.2014 р. з вини водія ОСОБА_4, який керував автомобілем ВАЗ-2107 (д.н.з НОМЕР_1, сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль марки «Toyoyta Venza» (д.н.з НОМЕР_2), власником якого є позивач у справі ОСОБА_6

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 28.04.2016 р. задоволено позов ОСОБА_3 до ПрАТ СК «Колоннейд Україна» та з відповідача на користь позивача було стягнуто на відшкодування матеріальної шкоди 149 000,0 грн. Даним рішенням було скасовано рішення Обухівського районного суду Київської області від 04.03.2016 р. про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19.10.2016 р. вказане рішення було залишено без змін, а касаційна скарга представника відповідача - без задоволення.

При розгляді даної справи судом апеляційної інстанції було встановлено, що цивільно-правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована СК «Колоннейд Україна» за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АС/0050291 від 17.05.2013 р. та договором добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № МО/004613 від 16.05.2013 р.

Як вбачається з вищевказаного судового рішення стягнута судом сума є сумою страхового відшкодування, яка складається з: 49 000,0 грн. - відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АС/0050291 від 17.05.2013 р., 100 000,0 грн. - відповідно до договору добровільного страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № МО/004613 від 16.05.2013 р.

Також при розгляді даної справи судом 1 та 2 інстанції було встановлено, що в травні 2014 р. позивач звернувся до відповідача із необхідними документами за виплатою страхового відшкодування, але листом від 29.07.2014 р. СК повідомила про те, що рішення про визнання вищевказаної ДТП страховим випадком (або не страховим) відстрочене до дати отримання документів, яким підтверджується закінчення досудового розслідування за фактом вищевказаної ДТП.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Обидві сторони в судовому засіданні підтвердили, що рішення Апеляційного суду Київської області було виконане відповідачем 09.12.2016 р.

Спір між сторонами у даному провадженні виник з приводу того, що позивач вважає, що має право на отримання виплат, передбачених ч.2 ст.549, ч.2 ст.625 ЦК України, в зв'язку з порушенням строку виплати страхового відшкодування з період з 29.08.2014 р. по 09.12.2016 р. На вимогу суду для перевірки суми позовних вимог представником позивача наданий розрахунок, в якому суми пені, 3% річних та індексу інфляції відрізняються від заявлених в позову (є більшими). При цьому представником позивача вказано, що заява про збільшення позовним вимог стороною позивача не буде подавитись, позовні вимоги позивачем не уточнюються, а тому суд діє в межах позовних вимог, оформлених у позовній заяві.

Згідно із частиною 2 статті 625 ЦК України, в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Тобто, положення ч.2 ст.625 ЦК України щодо нарахування інфляційних витрат та трьох процентів річних застосовується до неналежного виконання саме грошових зобов'язань для захисту кредитора від знецінення грошових коштів.

Відповідно до ст.549 ЦК України пеня, як вид неустойки, сплачується боржником кредитору в разі порушення зобов'язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Відповідно до п. 22. 1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно приписів Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України. Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятим відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону (пункт 2.1 статті 2).

Приписами ст.36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку виплати страхового відшкодування припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

А відтак, несплата відповідачем позивачу страхового відшкодування до розгляду Апеляційним судом Київської області цивільної справи про його стягнення носила правомірний характер, оскільки виплата була припиненою на період до 28.04.2016 р., а тому не може вважатись порушенням строку його виплати.

Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача сум за період з 29.08.2014 р. (як заявлено в позові) по 28.04.2016 р. (дата судового рішення) не підлягають задоволенню, оскільки не засновані на законі.

Перевіряючи вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та індексу інфляції за період з 29.04.2016 р. по 09.12.2016 р., суд вважає за необхідне відмовити в їх задоволенні, виходячи з такого.

Статті 549 та 625 ЦК України, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, розміщена в розділі «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 цього Кодексу і визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання та поширює свою дію на всі види зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні правовідносини з виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

При розгляді справ про передбачену даними статтями відповідальність за порушення грошового зобов'язання слід з'ясувати: чи існує зобов'язання між сторонами, чи це зобов'язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов'язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

В постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 р. (справа № 6-2759цс15) закріплена правова позиція, згідно якої передбачена статтею 625 ЦК України норма не застосовується до трудових правовідносин (заборгованості із заробітної плати, відшкодування шкоди працівникові внаслідок трудового каліцтва), сімейних та інших правовідносин, які регулюються спеціальним законодавством. Правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Відповідно до ст.360-7 ч.2 ЦПК України даний висновок Верховного Суду України суди загальної юрисдикції при застосуванні такої норми права.

А відтак, до позовних вимог позивача про стягнення 3% річних та індексу інфляції за період з 29.04.2016 р. не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України), оскільки це є вже період, з якого починається невиконання судового рішення.

Вказані обставини дають суду підстави зробити висновок, що позовні вимоги в цій частині також є безпідставними та такими, що не засновані на законі.

В частині позовних вимог про стягнення пені за період з 29.04.2016 р. по 09.12.2016 р. суд вважає необхідним також відмовити, виходячи з такого.

Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений інший порядок відповідальності за порушення строків виплати страхового відшкодування, а саме: за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня (стаття 36.5).

А тому, враховуючи вимоги пункту 2.1 статті 2 Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при вирішенні питань про порядок стягнення пені за порушення строків виплати страхового відшкодування та визначення її розміру застосуванню підлягає саме ст.36.5 даного Закону.

А відтак, враховуючи межі та підстави заявлених позивачем вимог, правові підстави для стягнення пенні за ст.549 ЦК України, якою позивач обґрунтовує свої позовні вимоги в цій частині, відсутні, а тому в задоволенні вимог в цій частині також слід відмовити як юридично неспроможних.

На основі з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не засновані на законі, а відтак суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України не підлягає стягненню сплачений позивачем при подачі позову судовий збір, оскільки суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

На підставі викладеного, Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", керуючись ст.ст.3, 10, 11, 60, 88, 208-209, 212, 213, 214-215, 218, 223 ЦПК України. -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Колоннейд Україна» про стягнення пені, трьох відсотків річних та індексу інфляції - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду міста Києва через Подільський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. М. Ларіонова