Ухвала

іменем україни

25 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Айбокс Банк», ОСОБА_4, третя особа - відділ державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві, про припинення договору поруки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, у якому просила визнати припиненим договір поруки, укладений між нею та публічним акціонерним товариством «Айбокс Банк» (далі - ПАТ «Айбокс Банк») із підстав, передбачених ч. 1 ст. 559 ЦК України, у зв'язку з припиненням забезпеченого порукою зобов'язання. Крім того, вказує поруку припиненою і в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк несвоєчасно звернувся до неї з вимогою про стягнення суми боргу.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 01 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Аграрний комерційний банк» (далі - ВАТ «Аграрний комерційний банк»), який змінив назву на публічне акціонерне товариство «Аграрний комерційний банк» (далі - ПАТ «Аграрний комерційний банк»), правонаступником якого є ПАТ «Айбокс Банк», та ОСОБА_4 укладено договір про відкриття кредитної лінії, згідно з яким останньому на споживчі цілі відкрито відзивну відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 300 тис. доларів США зі сплатою 16 % річних та строком дії кредитної лінії до 30 вересня 2010 року.

02 квітня 2010 року між нею та ПАТ «Аграрний комерційний банк», ОСОБА_4 укладено договір поруки, за умовами якого вона зобов'язалася виступати як солідарний боржник перед банком за виконання ОСОБА_4 зобов'язань із повернення кредитних коштів.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору, рішенням апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2013 стягнуто солідарно з неї та ОСОБА_4 на користь банківської установи заборгованість за кредитним договором у розмірі 279 467, 47 доларів США.

У ході виконання рішення суду за заявою ПАТ «Аграрний комерційний банк» судом був знятий арешт із майна ОСОБА_4, яке забезпечувало виконання ним рішення, внаслідок чого, на її думку, обов'язок із погашення суми боргу фактично покладено виключно на неї.

Вважала, що ініціювання ПАТ «Аграрний комерційний банк» питання щодо зняття арешту з майна ОСОБА_4 є прийняттям кредитором виконання зобов'язання боржником, а тому зобов'язання за договором поруки є припиненими.

Посилаючись на наведені вище обставини, просила позов задовольнити.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 року, в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 01 жовтня 2007 між ВАТ «Аграрний комерційний банк», який змінив назву на ПАТ «Аграрний комерційний банк», правонаступником якого є ПАТ «Айбокс Банк», та ОСОБА_4 був укладений договір про відкриття кредитної лінії, згідно з яким позичальнику на споживчі цілі відкрито відзивну відновлювальну кредитну лінію з лімітом кредитування 300 тис. доларів США зі сплатою 16 % річних та терміном повернення до 30 вересня 2010 року.

15 вересня 2010 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень № 10 до договору про відкриття кредитної лінії від 01 жовтня 2007 року, згідно з яким зменшено розмір ліміту кредитної лінії до 231 409 доларів США, а також було змінено строк дії кредитної лінії, зокрема до 30 серпня 2011 року.

02 березня 2010 року між сторонами укладено договір про внесення змін і доповнень № 12 до договору про відкриття кредитної лінії, згідно з яким розмір процентів за користування кредитом складає 2,5 % та відмінено сплату пені за прострочення сплати процентів із 01 грудня 2010 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 02 квітня 2010 року між ВАТ «Аграрний комерційний банк», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір поруки, згідно з яким ОСОБА_3 взяла на себе зобов'язання відповідати за кредитними зобов'язаннями ОСОБА_4

15 вересня 2010 року між цими ж сторонами було укладено договір про внесення змін до договору поруки, відповідно до яких порукою за цим договором забезпечується зобов'язання боржника згідно з кредитним договором у строк до 30 серпня 2011 року включно у порядку та на умовах, які зазначені у кредитному договорі.

Відповідно до п. п. 7.1 та 7.2 договору поруки зазначений договір набуває чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками всіх сторін і порука припиняється за домовленістю сторін або у випадках передбачених чинним законодавством України. Договір припиняється разом із припиненням поруки, яка передбачена цим договором.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З вказаного випливає, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у ч. 4 ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Також, слід розрізняти поняття строк виконання основного зобов'язання та право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості за кредитним договором. Строк виконання основного зобов'язання визначено кредитним договором (30 серпня 2011 року). Право на дострокове стягнення усієї суми заборгованості це право, що виникає в процесі дії кредитного договору у зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань за кредитним договором. Пред'явлення вимоги до позичальника з проханням у 30-денний термін погасити заборгованість за кредитним договором, сплатити нараховані відсотки та пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання не є настанням строку виконання основного зобов'язання, а лише правом на дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитним договором.

Оскільки позичальник ОСОБА_4 належним чином не виконав свої зобов'язання щодо повернення суми кредиту, банк звернувся з позовом до Голосіївського районного суду м. Києва про солідарне стягнення з боржника та поручителя заборгованості.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2013 позов ПАТ «Аграрний комерційний банк» був задоволений у частині стягнення зі ОСОБА_4 на користь кредитора суми боргу у розмірі 279 467.47 доларів США та судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2013 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 17 січня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Стягнуто солідарно зі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Аграрний комерційний банк» 279 467,47 доларів США заборгованості за кредитним договором.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 12 березня 2013 року не виконано.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що підстав, передбачених ч. 4 ст. 559 ЦК України, для припинення поруки немає, оскільки вона вже реалізована і залишилось лише невиконане зобов'язання, оскільки рішенням суду 12 березня 2013 року, що набрало законної сили, з позичальника та поручителя вже стягнуто заборгованість за кредитним договором. При вирішенні цього спору судами встановлювалась дійсність поруки, а також солідарна відповідальність поручителя.

Справа була розглянута з участю представника ОСОБА_3, яка зазначала, що порука за договором поруки від 02 квітня 2010 року є припиненою у зв'язку із закінченням строку, тобто доводила наявність підстав для припинення поруки (а. с. 217).

Отже, в силу ст. 129 Конституції України рішення суду є обов'язковим до виконання, а згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України факти та правовідносини, встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили, не можуть оспорюватись в іншій цивільній справі.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року № 6-2017цс15, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а посилання на правові позиції Верховного Суду України є безпідставними, оскільки вони стосуються інших фактичних обставин справи та застосування інших норм права.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних судових рішень, також не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з цими висновками щодо їх оцінки.

Ураховуючи викладене колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржувані судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 07 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 листопада 2016 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.П. Штелик