Справа № 755/7074/17
"09" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
за участю секретаря Гноілек М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із позовом у якому просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в сумі 55 932,50 дол. США та судові витрати.
Вимоги мотивує тим, що 13 березня 2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір № 031.29-08/179, відповідно до якого банк надав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 45 325,00 дол. США.
Банк свої зобов'язання перед відповідачем відповідно до укладеного договору виконав у повному обсязі, надавши кредит у розмірі встановленому договором.
Проте відповідач свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого утворилася заборгованість перед банком, яка згідно розрахунку, станом на 27.02.2017 року складає 55 932,50 дол. США, з яких заборгованість за кредитом у розмірі 36 773,07 дол. США та заборгованість за відсотками у розмірі 19 159,43 дол. США.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, представником ПАТ «Укрсоцбанк» до суду подано заяву у якій просить провести судове засідання без представника позивача та у разі неявки відповідача ухвалити заочне рішення.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу у відсутності представника позивача і відповідача та відповідно до ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Як убачається із матеріалів справи, 13 березня 2008 року між АКБ СР «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 031.29-08/179 на купівлю автотранспортних засобів, відповідно до умов якого банк надав відповідачу кредит у розмірі 45 325,00 дол. США зі сплатою процентів в розмірі 8,88 відсотків річних з кінцевим терміном повернення до 12.03.2015 року (надалі по тексту - кредитний договір, а.с. 4-6 зв.).
Додатковою угодою № 1 до Договору кредиту № 031.29-08/179 від 13 березня 2008 року було внесено 09.07.2009 року зміни до п. 1.1. та п.п. 1.1.1. п. 1.1. договору якими визначено графік погашення кредиту в новій редакції (а.с. 8-8 зв.).
Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до п. п. 3.3.7., 3.3.9. кредитного договору, позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за користування кредиту в порядку визначеному п.п. 2.4, 2.5 цього Договору; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку визначеному п. 1.1. цього Договору.
Згідно п. 1.1.1 додаткової угоди № 1 до договору кредиту відповідач зобов'язувався погашати кредит до 10 числа (включно) кожного місяця (останній платіж 12.03.2015 року) згідно графіку, яким визначено: з квітня 2008 року по червень 2009 року щомісячні платежі по 540 дол. США; з квітня 2010 року по лютий 2015 року - по 615 дол. США та у березні 2015 р. - 940 дол. США (а.с. 8).
Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Про виплату позивачем відповідачу кредитних коштів у визначеному договором розмірі свідчать заява на видачу готівки № ав/9706145 року від 13.03.2008 року на суму 45 325 дол. США, що в еквіваленті 228 891,25 грн., з підписом позичальника як отримувача коштів, та заява ОСОБА_1 на переказ готівки № ав/9706146 від 13.03.2008 року для придбання автомобіля (а.с. 9).
За положеннями статті 99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 Цивільного кодексу України, використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.
Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 р. № 15-93 та Закон України "Про банки та банківську діяльність", на підставі яких діяв банк при укладенні кредитного договору.
Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки та банківську діяльність", кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент, а статтями 47, 49 даного закону визначено, що банківські установи мають право здійснювати кредитні операції, у тому числі розміщувати залучені кошти від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, на підставі банківської ліцензії.
Статтею 5 Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі - НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.
Крім того, Національним банком України на виконання положень статті 11 Декрету прийнято Положення.
Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких НБУ видав йому банківську ліцензію та генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).
Відповідно до роз'яснень, викладених у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192, частина третя статті 533 ЦК України, Декрет.
Судом встановлено, що на час укладення кредитного договору АКБ СР «Укрсоцбанк» мало банківську ліцензію видану Національним банком України на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та дозвіл Національного банку України на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с. 38-39).
З матеріалів справи убачається, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором порушує, внаслідок чого позивачем відповідно до умов кредитного договору нарахована заборгованість станом на 27.02.2017 року у розмірі 55 932,50 дол. США, що включає: заборгованість за кредитом у розмірі 36 773,07 дол. США та заборгованість за відсотками у розмірі 19 159,43 дол. США.
При розв'язанні спору, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України, суд приймає до уваги правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 10.02.2016 року у справі № 6-1680цс15, згідно якого якщо у кредитному договорі виконання зобов'язання визначено у вигляді грошового еквіваленту в іноземній валюті (стаття 533 ЦК України) за наявності хоча б у однієї сторони зобов'язання: або у банка-отримувача або у ініціатора платежу індивідуальної або генеральної ліцензії на використання іноземної валюти на території України ( стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю"), то суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті.
На адресу відповідача позивачем надсилалась вимога від 05.04.2017 року про сплату кредитної заборгованості, яка ОСОБА_1 виконана не була (а.с. 15, 16).
У спростування зазначеного будь яких доказів відповідачем суду не надано.
За викладених вище обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв'язку з чим підлягають задоволенню.
Відповідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 22 474 грн. 02 коп. (а.с. 1).
Керуючись ст. ст. 192, 525, 526, 530, 533, 625, 629, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 169, 208, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором кредиту № 031.29-08/179 від 13.03.2008 року станом на 27.02.2017 року у розмірі 55 932 (п'ятдесят п'ять тисяч дев'ятсот тридцять два) дол. США 50 центів.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» судовий збір у розмірі 22 474 (двадцять дві тисячі чотириста сімдесят чотири) грн. 02 коп.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дніпровського районного суду м. Києва протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя