Номер провадження: 22-ц/785/6420/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини і визнання права власності на спадкове майно за законом, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року,

встановила:

У жовтні 2015 року ОСОБА_3 звернувся з вказаним позовом, просив суд встановити факт спільного проживання однією сімєю зі спадкодавцем ОСОБА_5 з 02 квітня 2009 року по час відкриття спадщини на день смерті ОСОБА_5, померлої 09 квітня 2015 року, визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на квартиру АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_5, померлої 09 квітня 2015 року.

Позов обґрунтовано тим, що 09 квітня 2015 року померла ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. В день її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_2, яка належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності №33496571, виданого 12.02.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області.

З 02 квітня 2009 року позивач переїхав зі своїми речами проживати до ОСОБА_5 З цього часу він надавав їй матеріальну і фізичну допомогу, фактично вони почали проживати однією сімєю. У нього з ОСОБА_5 був загальний бюджет, вони вели спільне господарство.

Позивач забезпечував ОСОБА_5 продуктами, ліками, тому що вона була людиною похилого віку, інвалідом І групи та потребувала сторонньої допомоги. Також позивач оплачував всі комунальні послуги. За час спільного проживання з ОСОБА_5 вони придбали холодильник та пральну машинку.

В шлюбі позивач не перебував, близьких родичів у ОСОБА_5 не було.

В присутності позивача, 09 квітня 2015 року ОСОБА_5 померла. Позивач організував поховання ОСОБА_5 за кошти, які були зібрані разом з ОСОБА_5 за час спільного проживання.

27.07.2015 року позивач звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року позов ОСОБА_3 було задоволено.

Встановлено факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_5 з 02 квітня 2009 року по час відкриття спадщини на день смерті ОСОБА_5, померлої 09 квітня 2015 року.

Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5, померлої 09 квітня 2015 року, право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 62,30 кв.м, що складається з: кімната площею 10,30 кв.м, кімната площею 17,50 кв.м, кімната площею 17,40 кв.м, кухня площею 5,90 кв.м, ванна кімната площею 2,10 кв.м, туалет площею 1,10 кв.м, коридор 7,30 кв.м, балкон 0,70 кв.м, жила площа квартири складає 45,20 кв.м.

Скасовано арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована на праві власності за ОСОБА_5

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з наступних підстав.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що 09 квітня 2015 року померла ОСОБА_5 Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_3, яка належала їй на підставі свідоцтва про право власності номер 33496571, виданого 12.02.2015 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області. Квартира складається з: кімната площею 10,30 кв.м, кімната площею 17,50 кв.м, кімната площею 17,40 кв.м, кухня площею 5,90 кв.м, ванна кімната площею 2,10 кв.м, туалет площею 1,10 кв.м, коридор 7,30 кв.м, балкон 0,70 кв.м. Жила площа квартири складає 45,20 кв.м., загальна площа складає 62,30 кв.м.

За життя, ОСОБА_5 було складено два заповіти, однак в подальшому вона їх скасувала. На день смерті ОСОБА_5 заповіту не було.

Після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Позивач звернувся з заявою про прийняття спадщини на підставі ст. 1264 ЦК України, як особа яка проживала зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

В судовому засіданні позивач просив встановити факт спільного проживання однією сімєю зі спадкодавцем ОСОБА_5 з 02 квітня 2009 року - дня вселення до квартири спадкодавця та проживання в неї до часу відкриття спадщини на день смерті ОСОБА_5, померлої 09 квітня 2015 року.

Також, позивач просить визнати за ним в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5 право власності на квартиру АДРЕСА_1, зазначивши, що 02 квітня 2009 року уклав з ОСОБА_5 договір оренди квартири АДРЕСА_4 та одразу вселився в квартиру, в якій проживає до наступного часу.

З часу вселення до квартири ОСОБА_5 він став проживати з нею однією сім'єю. Цей факт підтверджується розрахунковою книжкою по оплаті за квартиру за 2009-2015 роки та квитанції про сплату за комунальні платежі, на яких є його підпис при сплаті за вищевказані платежі (т. 1 а.с.16, 17, 18, 19, 20, 21, 22, 23).

Крім цього, позивачем надані квитанції про придбання ним медичних ліків за 2012, 2014-2015 роки для ОСОБА_5, так як остання була інвалідом I групи та потребувала постійного стороннього догляду, який він здійснював за нею (т. 1 а.с.24, 25, 26).

Факт проживання позивача в квартирі ОСОБА_5 підтверджується тим, що одразу після вселення до квартири, він 09 квітня 2009 року уклав договір №53617 про надання телекомунікаційних послуг, в якому вказані його прізвище та адреса проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що є ріелтором з нерухомого майна. Весною, в квітні 2009 року до агентства нерухомості звернувся ОСОБА_3 з проханням знайти йому квартиру для проживання. Вона привела його до ОСОБА_5, з якою ОСОБА_3 уклав договір оренди строком на 6 місяців.

Свідок ОСОБА_7, який з серпня по грудень 2012 року орендував кімнату у квартирі ОСОБА_5 пояснив, що орендував квартиру у ОСОБА_5 За період проживання в квартирі, в неї також проживав з квітня 2009 року і ОСОБА_3 Позивач проживав з ОСОБА_5 однією сім'єю. ОСОБА_5 була інвалідом I групи, потребувала стороннього догляду. Цей догляд надавав ОСОБА_3, який постійно покупав продукти харчування, медичні ліки, убирав квартиру, стирав її особисті речі, готував для них їжу. Він бачив, як ОСОБА_5 неодноразово давала ОСОБА_3 грошові кошти для покупки продуктів харчування, медичних ліків. Будь-хто із родичів ОСОБА_5 до неї не приходив.

Відповідно до ст. 3 ч. 2 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. ст. 1216, 1217, 1220 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) та здійснюється за заповітом, або за законом та відкривається внаслідок смерті цієї особи.

Відповідно до ст. 1223 ЦК у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 1, 3, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Спадкоємець, який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належить не лише тільки жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали із спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з розясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Оскільки позивач спільно проживав однією сімєю, був повязаний спільним побутом, мав спільний бюджет із ОСОБА_5 з 02 квітня 2009 року по час відкриття спадщини на день смерті ОСОБА_5, померлої 09 квітня 2015 року, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, встановивши факт спільного проживання однією сімєю ОСОБА_3 зі спадкодавцем ОСОБА_5 з 02 квітня 2009 року по час відкриття спадщини на день смерті ОСОБА_5, померлої 09 квітня 2015 року. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення в частині встановлення факту спільного проживання ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування в цій частині відсутні.

Одночасно, висновок суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5, померлої 09 квітня 2015 року права власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 62,30 кв.м, що складається з: кімната площею 10,30 кв.м, кімната площею 17,50 кв.м, кімната площею 17,40 кв.м, кухня площею 5,90 кв.м, ванна кімната площею 2,10 кв.м, туалет площею 1,10 кв.м, коридор 7,30 кв.м, балкон 0,70 кв.м, жила площа квартири складає 45,20 кв.м. є передчасним, оскільки не позбавляє його права звернутись до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про право на спадщину за четвертою чергою спадкоємців за законом, тому у задоволенні цих вимог позову ОСОБА_3 слід відмовити. В іншій частині рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 19 червня 2017 року в частині визнання за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_5, померлої 09 квітня 2015 року право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 62,30 кв.м. скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих вимог позову ОСОБА_3 відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_8