Провадження № 2/127/5446/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

(заочне)

30 жовтня 2017 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,

при секретарі: Марценюк А.М.

за участю:

представника позивача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/19489/17 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення боргу за борговою розпискою.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 вересня 2014 року ОСОБА_3 позичив під розписку у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3700 доларів США, що на момент подачі позову за курсом НБУ станом на 07.09.2017 року складало 96134 грн. 14 коп., які останній зобовязався повернути до 26 жовтня 2014 року. Крім того, ОСОБА_3 зобов'язався сплатити позивачу за користування грошовими коштами гривневий еквівалент 925 доларів США (24 033 грн. 54 коп.) Загалом відповідач повинен був повернути 4625 доларів США, що на момент подачі позову за курсом НБУ складало 120167 грн. 68 коп., однак відповідачем грошові кошти повернуто не було.

За таких обставин позивач звернувся до суду з даною позовною заявою, у якій просив суд стягнути з відповідача суму боргу за вищевказаним договором позики у розмірі 120167 грн. 68 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому, представник позивача зазначив, що грошові кошти відповідачем було отримано у доларах, а тому позивач просить стягнути із ОСОБА_3 120167 грн. 68 коп., що на момент подачі позову за курсом НБУ еквівалентно 4625 дол. США. Також ОСОБА_1 зазначив, що сума позики складає 3700 дол. США, однак відповідач зобовязався повернути позивачу 4625 дол. США., а тому 925 дол. США являються процентами за користування чужими грошовими коштами.

Відповідач в судові засідання призначені на 09.10.2017р. та 30.10.2017р. не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином. Конверти про виклик в судові засідання повернулися на адресу суду з відмітками відділення поштового звязку "за закінченням терміну зберігання" (а.с. 17-18, 22-23), що розцінюється судом як належене повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Разом з тим, відповідно до частини четвертої статті 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Таким чином, з урахуванням приписів статей 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і представник позивача не заперечував проти такого порядку розгляду справи.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та надавши їм юридичну оцінку, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 вересня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_3 отримав грошові кошти в сумі 3700 доларів США (еквівалент 53500 грн.) на строк не пізніше ніж до 26 жовтня 2014 року та зобов'язався повернути 4625 доларів США (еквівалент 66800 грн.)

На підтвердження укладення вказаного договору позики, 26.09.2014р. відповідачем було видано розписку, з якої вбачається, що ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 3700 доларів США (еквівалент 53500 грн.) на строк не пізніше ніж до 26 жовтня 2014 року та зобов'язався повернути 4625 доларів США (еквівалент 66800 грн.) (а.с. 25)

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з частиною другою статті 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 .

Враховуючи викладене, слід дійти висновку, що позивач свої обовязки за договором позики виконав, надавши відповідачу грошові кошти у розмірі 3700 дол. США. (53500 грн.)

Однак, відповідач, в порушення взятих на себе зобовязань, у визначений договором позики строк грошові кошти не повернув.

Таким чином, у звязку з невиконанням своїх зобовязань за договором позики у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість, яка складає 3700 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 07 вересня 2017 року (звернення до суду з позовною заявою) складало 96134 грн. 14 коп.

Згідно зі статтею 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з частиною 1 статті 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). (ст. 610 ЦК України).

За приписами статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що відповідач прострочив виконання зобов'язання, визначеного договором позики від 26 вересня 2014 року, оскільки не виконав зобовязання у встановлений договором строк, а тому позовні вимоги в частині стягнення основного боргу підлягають задоволенню.

Разом з тим, як вбачається із розписки відповідача від 24 вересня 2017 року, ОСОБА_3 зобовязався повернути позивачу 4625 доларів США (еквівалент 66800 грн.), хоча сума позики становить 3700 доларів США (еквівалент 53500 грн.) (а.с. 25)

Таким чином, дослідивши вищевказану розписку відповідача, що наявна в матеріалах справи, а також беручи до уваги пояснення представника позивача, суд дійшов висновку, що 925 доларів США (4625 дол. 3700 дол.) являються процентами за користування грошовими коштами.

Що стосується стягнення процентів за користування коштами в сумі 925 доларів США (еквівалент 24033 грн. 54 коп.) слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною другою статті 1048 ЦК України передбачено, що договір позики вважається безпроцентним, якщо: він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Таким чином, оскільки договір позики, укладений між позивачем та відповідачем не стосується речей визначених родовими ознаками, сума договору позики перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян та в самій розписці відсутні посилання на те, що позика безпроцентна, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача щодо стягнення процентів за користування чужими коштами.

Зазначений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного суду України висловленою у постанові від 2 вересня 2015 року при розгляді справи №6-369цс15, яка в силу положень частини другої статті 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, враховуючи вищенаведене, заборгованість відповідача перед позивачем за договором позики складає 4625 доларів США, з яких 3700 доларів США основна заборгованість та 925 доларів США проценти за користування грошовими коштами.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частино першою статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини першої статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовною заявою, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 120167 грн. 68 коп., що на момент подачі позову до суду за курсом НБУ еквівалентно 4625 доларів США.

За змістом частини другої статті 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність захисту прав позивача шляхом стягнення з відповідача заборгованості за договором позики від 26 вересня 2014 року в сумі 120167 грн. 68 коп., що є еквівалентом 4625 доларів США згідно з офіційним курсом НБУ станом на 07 вересня 2017 року, з яких 96134 грн. 14 коп. (еквівалент 3700 дол. США) заборгованість за договором позики та 24033 грн. 54 коп. (еквівалент 925 дол. США) проценти за користування грошовими коштами.

Згідно частиною першою статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Враховуючи положення частини першої статті 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати, повязані зі сплатою судового збору у розмірі 1201,68 грн.

На підставі вище викладеного та керуючись ст. 2, 3, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 360-7 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_2 (АДРЕСА_1) 120167 грн. 68 коп. (сто двадцять тисяч сто шістдесят сім гривень шістдесят вісім копійок), з яких 96134 грн. 14 коп. заборгованість за договором позики та 24033 грн. 54 коп. проценти за користування грошовими коштами, а також 1201,68 грн. (одна тисяча двісті одна гривня шістдесят вісім копійок) судових витрат повязаних зі сплатою судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: