Справа № 366/647/17 Головуючий у І інстанції Тетервак Н. А.
Провадження № 22-ц/780/4653/17 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 54 09.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

09 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Кашперської Т.Ц., Коцюрби О.П.,

при секретарі Волошину В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Іванківського районного суду Київської області від 03 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Красятицького споживчого товариства про стягнення невиплаченої заробітної плати та компенсаційних виплат,-

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, який уточнила в ході розгляду справи та обґрунтовувала тим, що від 15 липня 1968 року до 29 квітня 2013 року вона працювала у Красятицькому споживчому товаристві, причому в період від 01 жовтня 1975 року по день звільнення (29.04.2013 року) на посаді голови правління ОСОБА_3

Вважала, що на день звернення до суду відповідач перед нею має заборгованість по виплаті заробітної плати та інших обов'язкових виплат, яка складалася з наступного:

а) невиплаченої заробітної плати за період від січня 2013 року до квітня 2013 року в розмірі - 6744 грн. 46 коп., за останній період роботи у відповідача (березень-квітень 2013 року) середньоденний заробіток сягав розміру 134 грн. 78 коп.),

б) компенсації за невчасну виплату заробітної плати за період від 01 травня 2013 року до 28 лютого 2017 року включно. Ця сума складається з виплат за кожен день не виплати заробітної плати, за час на момент подання даного позову.

в) компенсаційних виплат за невикористані відпустки за період від 2005 року до 2013 року включно - 16 238 грн. 40 коп.;

г) згідно постанови Київської регіональної спілки споживчої спілки від 06 вересня 2005 року про відзначення ОСОБА_2 за сумлінну працю та в зв'язку з 55-ти річчям, відповідач зобов'язувався виплатити позивачці одноразове матеріальне заохочення в розмірі 1200 грн. та премію в розмірі 5-ти місячних посадових окладів (який становив на той час 550 грн.), а всього на загальну суму - 1.200 грн. + 550 грн. х 5 = 3950 грн., аналогічною постановою Київської регіональної спілки споживчої спілки від 03 вересня 2010 року за № 32-к про відзначення ОСОБА_2 за сумлінну працю та у зв'язку з 60-ти річчям, відповідач зобов'язався виплатити позивачці одноразове матеріальне заохочення в розмірі 2000 грн. та премію в розмірі місячного посадового окладу (який становив на той час 1700 грн.), а всього на загальну суму - 2000 грн. + 1700 грн. = 3700 грн. Вказані кошти не були виплачені.

Позивачка вважала, що відповідач зобов'язаний був виплатити їй заборгованість по заробітній платі і пов'язаних з нею компенсаційних виплат на загальну суму 148233 грн. 52 коп.

В грудні 2013 року відповідач частково компенсував (виплатив) позивачці вказану вище заборгованість на суму 6959 грн. 63 коп. Тобто відповідач залишався винним позивачці по виплаті заборгованості по заробітній платі та пов'язаних з нею компенсаційних виплат на загальну суму - 141273 грн. 89 коп. (148233 грн. 52 грн. - 6959 грн. 63 коп.).

Крім того, як стверджувала позивачка, вона 10 червня 2011 року з власних особистих коштів (на той час коштів на рахунку товариства не було) виплатила за ремонт нерухомого майна відповідача (магазин в с.Залішани Поліського району) кошти в розмірі 10000 грн.,згідно угоди №11 від 10.06.2011 року.

Ці кошти для позивачки фактично є матеріальною шкодою, а для відповідача - збереженням майна без достатньої правової підстави. Відповідач (його керівництво), вже після звільнення позивачки ніяким чином не реагує на її неодноразові заяви і в усній і в письмовій формі про необхідність погашення заборгованості.

Так як відповідач в добровільному порядку не погашає дану заборгованість по заробітній платі та пов'язаних з нею компенсаційних виплат, то позивачка звернулася до суду для захисту своїх прав та законних інтересів і просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену заробітну плату та компенсаційних виплат в розмірі 141273 грн. 89 коп. та відшкодування шкоди у розмірі 10000 грн.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 03 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Красятицького споживчого товариства (СТ) Поліського району Київської області на користь ОСОБА_2 компенсацію за невикористані відпустки за період від 2005 року до 2013 року в сумі 11789 грн. 75 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалення нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що обставини, на які посилається позивач, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а щодо інших вимог, то вони не знайшли свого підтвенрдження

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За змістом ч.3 ст.10 та ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала в трудових відносинах з Красятицьким споживчим товариством, де працювала на посаді голови правління.

Як вбачається з постанови Правління Облспоживспілки від 25.06.1999 року «Про затвердження на посадах голів правлінь райспоживспілок та РайСТ, обраних зборами Рад, зборами уповноважених РайСТ в 1999 році, ОСОБА_2 було затвердженого головою правління Поліського РайСТ (а.с.87-88).

Згідно постанови Правління Облспоживспілки №02К від 29.04.2013 року ОСОБА_2 - голову правління Красятицького СТ звільнено із займаної посади 29 квітня 2013 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Підстава: Заява ОСОБА_2 (а.с.85)

За ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно зі ст.116 КЗпП при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства,установи,організації,провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Як вбачається з постанови Київської обласної спілки споживчих товариств №О2 К від 29 квітня 2013 року ОСОБА_2 - голову правління Красятицького СТ звільнити з займаної посади 29 квітня 2013 року за власним бажанням, ст. 38 КЗпП України.

Бухгалтерії споживчого товариства провести розрахунок з ОСОБА_2 згідно чинного законодавства.

Для прийому - передачі основних засобів,малоцінного інвентаря, нормативно-правових, установчих, банківських та службових документів, печатки, штампу, створити комісію (а.с. 85).

Отже, закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що належать йому; у разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена ст.117 КЗпП України відповідальність.

За змістом статті 117 Кодексу законів про працю України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Саме таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6-159цс13.

З довідки Красятицького СТ від 20.07.2016 року слідує, що Красятицьке споживче товариство станом на липень 2016 року має перед ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 13 675 грн. 16 коп.,тобто вимоги ст 116 КЗпП України не було дотримано.

Проте, представник відповідача спростував заборгованість Красятицького СТ в частині зарплати ОСОБА_2, пояснивши, що на час розгляду справи заборгованість по зарплаті ОСОБА_2 повністю виплачена, і навіть частина компенсації за невикористані відпустки.

Що стосується вимог позивача стосовно компенсації за невикористані відпустку, то дана вимога вірно підлягала до частковому задоволення.

Відповідно до ст.116 Кодексу законів про працю України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення, однак, на час звільнення і до цього часу Красятицьке СТ не провело з ОСОБА_2 повного розрахунку, тобто не виплатило компенсацію за невикористані відпустки.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами про те, що ОСОБА_2 працювала в Красятицькому споживчому товаристві на посаді голови правління.

Згідно постанови Правління Облспоживспілки №02К від 29.04.2013 року, ОСОБА_2 - голову правління Красятицького СТ звільнено із займаної посади 29 квітня 2013 року за власним бажанням, ст.38 КЗпП України. Підстава: Заява ОСОБА_2 (а.с.85).

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України №13 від 24.12.1999 року "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" розглядаючи спори про виплату грошової компенсації за невикористану відпустку, необхідно виходити з того, що згідно зі ст.83 КЗпП України вона може бути стягнена на вимогу працівника за всі дні невикористаної ним основної й додаткової щорічної відпустки та додаткової відпустки для працівників, які мають дітей, тільки в разі звільнення його з роботи, а під час неї - лише за частину цих відпусток за умови, що тривалість наданих йому при цьому щорічної й додаткової відпусток становить не менше 24 календарних днів та що працівник не є особою віком до 18 років. Якщо працівник з незалежних від нього причин (не з його вини) не використав щорічну відпустку і за роки, що передували звільненню, суд на підставі ст.238 КЗпП України має право стягнути грошову компенсацію за всі дні невикористаної відпустки. Не виключається можливість такого ж вирішення цього питання і при частковій компенсації невикористаної відпустки працівникові, який продовжує роботу. При цьому слід мати на увазі, що тривалість визначеної в робочих днях щорічної відпустки (основної й додаткової), яка не була використана працівником за попередні роки, зберігається такою, якою вона була до набрання чинності Законом "Про відпустки"(до 01.01.1997р.). Розмір грошової компенсації за невикористану відпустку за попередні роки визначається виходячи із середнього заробітку, який працівник має на час її проведення.

Як вбачається з розрахунку компенсаційних виплат за невикористані відпустки № 17 від 24.03.2017 року (а.с.58), ОСОБА_2 за період роботи з 2005 року по 2013 рік кількість днів відпустки становить 205.

З розрахунку одноденної заробітної плати ОСОБА_2 для нарахування компенсації за невикористанні відпустки № 18 від 24.03.2017 року (а.с.59) слідує, що одноденна заробітна плата складає 67 грн. 66 коп.

Тобто, 205 (кількість днів відпустки) х 67,66 грн. (одноденна заробітна плата) = 13870,30 грн. (нараховано компенсацію). Крім того, утримано податок на доходи з фізичних осіб в розмірі 15%, тобто 13870,30 грн. х 15% = 2080,55 грн.

З наведеного випливає, що компенсація за невикористанні відпустки складає 11789 грн. 75 коп. (13870 грн. 30 коп. - 2080 грн. 55 коп. = 11789 грн.75 коп.).

Крім того, на підставі довідки про виплату заробітної плати №16 від 24.03.2017 року (а.с.54) ОСОБА_2 було частково погашено компенсацію за невикористанні відпустки в сумі 215 грн.17 коп.), тобто 11789 грн. 75 коп. - 215 грн.17 коп. = 11574 грн.58 коп.

З розпорядження Правління Облспоживспілки №02-к від 09.02.2007 року (а.с.117) слідує, що ОСОБА_2- голові правління Красятицького СТ надано додаткову відпустку без збереження заробітної плати терміном на 14 календарних днів від 12 лютого до 25 лютого 2007 року включно.

Як слідує з розрахунку заробітної плати ОСОБА_2 за лютий місяць 2007 року (а.с.151), сума неправомірної отриманої заробітної плати ОСОБА_2 відповідно до проведеного розрахунку склала 304 грн. 85 коп.

Крім цього, судом також встановлено, що оспорюється позивачем, але підтверджується наданими доказами у справі, ОСОБА_2 в жовтні 2012 року фактично перебуваючи у відпустці без оформлення в бухгалтерії і за цей же період незаконно отримала заробітну плату, що підтверджується табелем обліку робочого часу (а.с.143) та відомістю нарахування заробітної плати Красятицького СТ за жовтень 2012 року (а.с.144), а також копією фотографії із сайту «Однокласники» сторінки ОСОБА_4, на якій зображена ОСОБА_2, де дата вказана «20/10/2012 15:39» з написом «Дубаї з ОСОБА_2 в найбільшому торговому центрі» (а.с.145), що свідчить про те, що станом на 20.10.2012 року ОСОБА_2 перебувала в Об'єднаних Арабських Еміратах. Даний факт підтверджується також довідкою Державної прикордонної служби України (а.с.128), де вказано, що ОСОБА_2 12 жовтня 2012 року о 13 год. 19 хв. вилетіла з аеропорту Бориспіль у напрямку Київ-Шарджа (Об'єднані Арабські Емірати).

Як слідує з розрахунку заробітної плати ОСОБА_2 за жовтень місяць 2012 року (а.с.150), сума неправомірної отриманої заробітної плати ОСОБА_2 відповідно до проведеного розрахунку склала 360 грн. 32 коп.

Однак, відповідач не звертався до суду із зустрічним позовом про відшкодування позивачем неправомірно отриманих коштів,а саме, заробітної плати за лютий 2007 року та заробітної плати за жовтень 2012 року, а тому дані суми не можуть бути враховані (відраховані) судом при визначенні компенсації за невикористані відпустки.

Відповідно до ч.1 ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку. Позивач стверджує,що Красятицьке СТ при звільненні не видало їй трудову книжку та ставить вимогу зобов'язати видати їй її трудову книжку.

Як вбачається з довідки №23 від 12.04.2017 року та підтверджено показами свідка ОСОБА_5, трудові книжки працівників Красятицького споживчого товариства зберігаються в сейфі в приміщенні контори Красятицького СТ за адресою: смт.Красятичі вулиця Жовтнева, 61. Згідно службових обов'язків відповідальність за ведення та зберігання трудових книжок працівників лежить на голові правління споживчого товариства. Книга обліку трудових книжок працівників Красятицького споживчого товариства за період від 1968 року до квітня 2013 року не велася. Розпорядження чи наказу голови правління споживчого товариства в цей період про покладення обов'язків ведення та збереження трудових книжок на іншого працівника не має. Трудова книжка ОСОБА_2, яка працювала від 1968 року до квітня 2013 року головою правління в акті передачі документів при її звільненні не значиться і в даний час в Красятицькому споживчому товаристві відсутня (а.с.89).

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до вірного висновку, що ОСОБА_2 будучи головою правління, всупереч п.8.4 Статуту, ч.1 ст.47 та ст.116 КЗпП не виконала свій обов'язок щодо видачі собі своєї трудової книжки та не провела розрахунок по невиплаченій заробітній платі, за що законодавцем передбачено відповідальність за ст.117 КЗпП.

Отже, як вірно вважав суд першої інстанції, доводи позивачки та її представника про те, що їй невиплачено заробітну плату за період від січня 2013 року до квітня 2013 року в розмірі 6744 грн. 46 коп. та не проведено повний розрахунок з вини відповідача, не відповідають дійсним обставинам та не підтверджено жодним доказом. Інших доказів, які б підтвердили даний факт позивачкою не надано.

Згідно зі ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Враховуючи вищевикладене, суд вірно вважав, що доводи позивачки не підтверджені будь-якими належними доказами, в зв'язку з чим позовні вимоги щодо стягнення невиплаченої заробітної плати за період січень-квітень 2013 року та компенсації за несвоєчасно виплачену заробітну плату не підлягали до задоволення.

Що стосується вимог позивачки стосовно виплат коштів, передбачених постановами правління Київської регіонспоживспілки, то позивачка в судовому засіданні апеляційної інстанції відмовилася від зазначених позовних вимог.

Що стосується вимог позивача стосовно витратних власних коштів в сумі 10000 грн. (десять тисяч гривень) на ремонт відповідача, то дана вимога не підлягала до задоволення.

Відповідно до Вступної частини Статуту споживчого товариства Красятицького споживчого товариства, прийнятого загальними зборами членів споживчого товариства (Протокол №1 від 16.11.1998 року), зареєстрованого 21.11.2001 року, споживча кооперація в Україні - це добровільне об'єднання громадян для спільного ведення господарської діяльності з метою поліпшення свого економічного та соціального стану.

Відповідно до абзацу 4 Вступної частини Статуту основним документом, що регулює діяльність товариства, є Статут. При розробці та прийнятті Статуту загальні збори членів СТ керуються Законом України «Про споживчу кооперацію», іншими законодавчими актами України, які регулюють діяльність споживчої кооперації.

Статут Красятицького споживчого товариства складається з ХІІ розділів: 1.Загальні положення. 2.Членство, права та обов'язки членів СТ. 3.Повноваження споживчого товариства. 4.Економічна і соціальна діяльність СТ. 5.Органи управління і контролю СТ. 6.Кооперативна діяльність товариства. 7.Загальні збори членів СТ.8. Правління споживчого товариства. 9.Власність споживчого товариства. 10.Облік та звітність. Документи товариства. 11.Трудові відносини. 12.Реорганізація та ліквідація споживчого товариства.

Відповідно до підпункту 3 п.3.1.Розділу ІІІ.(Повноваження споживчого товариства) відповідно зі Статутними цілями та завданнями СТ має право:володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном та грошовими засобами у відповідності з метою та завданнями товариства (а.с.72).

За п.5.1-5.4 Статуту управління товариством здійснюють загальні збори членів товариства та збори уповноважених.

Вищим органом управління товариства є Загальні збори товариства, які при потребі проводяться у формі дільничих зборів пайовиків.

Для оперативного вирішення питань, що належать до компетенції Загальних зборів товариства (крім питань прийняття Статуту, внесення змін і доповнень до нього, ліквідації, реорганізації, виходу із спілки (райСТ), розпорядженням майном групи 1 (будівлі, споруди) можуть скликатися збори уповноважених.

У період між Загальними зборами товариства його виконавчо-розпорядчим органом є правління споживчого товариства. (п.5.4 Статуту, а.с. 73-74).

Відповідно до п.8.1-8.2 Статуту Правління споживчого товариства є виконавчо-розпорядчим органом, підзвітне загальним зборам і зборам уповноважених.

Правління споживчого товариства в період між загальними зборами здійснює загальне керівництво СТ.

За пп.5 п.7.1 Статуту Загальні збори СТ «обирають та при необхідності звільняють до закінчення строку повноважень голову правління споживчого товариства, членів правління, визначають чисельність цього органу (а.с.75).

Відповідно до п.п.3 п.8.2 до компетенції правління СТ відноситься: укладення угод на закупівлю і продаж товарів, видача доручень від імені СТ, в тому числі з правом дальшого передоручення.

Згідно з п.8.4 Статуту Голова правління СТ і його заступник можуть одноособово приймати рішення(розпорядження) з поточних питань діяльності товариства в межах своєї компетенції,яка встановлюється правлінням.

Отже, укладення договорів згідно Статуту Красятицького СТ - це компетенція правління СТ.

З договору підряду №11 від 10.06.2011 року вбачається, що голова правління Красятицького СТ ОСОБА_2,що діє на підставі кошторису з одного боку, та ОСОБА_6, уклали договір про те, що замовник (Красятицьке СТ) доручає, а підрядчик (ОСОБА_6) зобов'язується на власний ризик виконати капітальний ремонт будівлі магазину в с.Залішани за 10000 грн. Термін оплати: протягом - з моменту підписання Даного договору - аванс у розмірі 10 000 грн..

Вид розрахунків: готівковий. (а.с.32-35).

З копії Локального кошторису №2-1-1 на ремонт приміщення кафе с.Залішани Поліського району (а.с.93-97) слідує, що вказаний кошторис розроблено 11.08.2011 року на ремонт кафе, а не магазину в с.Залішани і його вартість 7 268 грн.

Проте, зі змісту Договору підряду №11 від 10.06.2011 року (кошторис на ремонт відсутній) слідує, що договором передбачено виплату коштів ОСОБА_6 до початку виконання робіт, з моменту підписання договору - аванс 10 000 грн.

Інші графи Договору підряду №11 від 10.06.2011 року (а.с.32-35), сторонами не заповнювалися.

Таким чином, згідно п.8.2 Статуту договори мають укладатися правлінням СТ, проте, позивачка не надала суду достатніх доказів, що вказане питання обговорювалося правлінням СТ. В своїх поясненням позивачка не підтвердила, що правління СТ розглядало питання ремонту та розмір його оплати, що суперечить вимогам Статуту СТ.

Так, відповідно до п.10.1 Статуту, товариство зобов'язане вести бухгалтерський облік свого майна, зобов'язань та господарських операцій, а також надавати бухгалтерську, фінансову, статистичну та іншу звітність про свою діяльність спілці споживчих товариств (райСТ), державній податковій інспекції, іншим органам в порядку, встановленому законодавством та правовими документами.

Відповідно до змісту Статуту СТ питання ремонту мало вирішуватися на засіданні правління СТ, мали складатися відповідні документи, в тому числі і бухгалтерські, так як в розумінні п.10.1 Статуту, ремонт - це є господарська операція, але позивачка не надала доказів того, що Красятицьке СТ приймало рішення щодо ремонту магазина в с.Залішани Поліського району Київської області, та щодо коштів на його ремонт.

Позивачка в своїх поясненнях не підтверджувала, що питання ремонту вирішувалося правлінням СТ, а також про оплату, зокрема, що вона вкладає в ремонт свої власні кошти, які СТ зобов'язується їй повернути.

Відповідно до п.10.2 Статуту, відповідальність за організацію, стан бухгалтерського обліку в товаристві, своєчасне представлення бухгалтерської, фінансової, статистичної та іншої звітності несе голова правління товариства та головний бухгалтер.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачка ОСОБА_2 від 1975 року до квітня 2013 року була головою правління Красятицького СТ, і тому відповідальність за організацію та стан бухгалтерського обліку, іншої документації покладалися саме на неї.

Як вбачається з видаткових касових ордерів від 29.08.2011 року, 05.12.2011 року, 06.09.2012 року та 06.07.2012 року, ОСОБА_6 було сплачено кошти в сумі 10000 грн. за виконанні будівельні роботи згідно договору підряду №11 від 10.06.2011 року, хоча в Договорі підряду №11 від 10.06.2011 року вказано, що ОСОБА_6 виплачується аванс в розмірі 10000 гривень. Про здачу об'єкту, якість виконаних робіт, про інші умови, та про кінцевий розрахунок за виконану роботу у договорі не передбачено.

Згідно з п.11 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» в діючій редакції станом на 10.06.2011 року, будівельна діяльність відноситься до видів діяльності, що підлягає ліцензуванню, та надається виключно фізичною особою - підприємцем у якого наявна ліцензія на здійснення такої діяльності.

Актом виконання робіт згідно договору №11 від 10.06.2011 року підтверджується те, що рішення щодо капітального ремонту будівлі магазину с.Залішани ОСОБА_2 прийняла одноособово. Більше того, капітальний ремонт міг проводитись виключно на підставі дозволу на будівельні роботи, виданого відповідним управління Держархбудконтролю, якого позивачкою суду не було надано.

Таким чином, Красятицьке споживче товариство не брало на себе зобов'язань по укладанню договору підряду на ремонт будівлі магазину в с.Залішани, що підтверджується довідкою СТ від 12.04.2017 року (а.с.91)не отримувало від ОСОБА_2 власних коштів на проведення ремонту, а тому вимоги у цій частині були необґрунтованими та такими, що не підлягали до задоволення.

З огляду на вищенаведене, оцінюючи належність і допустимість кожного доказу окремо, а також достатність, їх взаємний зв'язок у сукупності, та, враховуючи те, що обставини, на які посилалася позивачка, частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, то суд прийшов до вірного висновку щодо вказаних позовних вимог, які задовольнив частково і стягнув з відповідача на користь позивачки компенсацію за невикористанні 205 дні щорічної основної відпустки в розмірі 11 789 грн. 75 коп.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Т.Ц. Кашперська

О.П. Коцюрба