Єдиний унікальний номер 219/6751/17 Номер провадження 22-ц/775/1293/2017
Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Азевич В.Б.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого-судді Азевича В.Б.,

суддів: Краснощокової Н.С., Новосьолової Г.Г.,

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3, на рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2017 року, -

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Єнакієвський металургійний завод» (далі ПрАТ «ЄМЗ») про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_2 вимоги обґрунтувала тим, що вона з 10.01.2011 року працювала у ПрАТ «ЄМЗ» на посаді провідного економіста відділу планування та моніторингу виробництва ПрАТ «ЄМЗ» і була звільнена з роботи на підставі пункту 1 ст. 36 КЗпП України згідно з наказом уповноваженої особи роботодавця № 1026 від 16.03.2017 року. В березні 2017 року вона отримала повідомлення про необхідність терміново з'явитись до відділу кадрів ПрАТ «ЄМЗ». 16 березня 2017 року їй було вручено трудову книжку, в якій містився запис про її звільнення за угодою сторін на підставі пункту 1 ст. 36 КЗпП України. Оскільки вона не мала бажання звільнятись, то вважала відповідний наказ неправомірним. Просила визнати незаконним припинення трудового договору на підставі пункту 1 ст. 36 КЗпП України між ПрАТ «ЄМЗ» та нею, поновити її на роботі на посаді провідного економіста відділу планування та моніторингу виробництва ПрАТ «ЄМЗ», стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 16.03.2017 року по день ухвалення рішення.

Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Зазначає, що судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам позивача про те, що КЗпП України передбачає також звільнення працівника за пунктом 6 ст. 36 КЗпП України.

Вважає, що, оскільки правовідносини між сторонами спору врегульовані нормами КЗпП України, тому недопустимо застосовувати аналогію закону, однак суд першої інстанції порушив принципи застосування аналогії закону. Між сторонами існував трудовий договір, а не цивільно-правовий договір про виконання робіт, а тому при розгляді даної справи необхідно застосовувати норми КЗпП України, а не ЦК України. Також вказує, що висновок суду про те, що мали місце конклюдентні дії позивача є помилковим, а при розірванні трудового договору мовчання є немислимим.

Представник ПрАТ «ЄМЗ» ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Позивач ОСОБА_2 та її представник на підставі довіреності ОСОБА_3 про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання апеляційного суду не з'явилися.

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Під час розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових правовідносинах з підприємством відповідача з 10 січня 2011 року по 16 березня 2017 року, де працювала на посаді провідного економіста відділу планування та моніторингу виробництва, що підтверджується копією трудової книжки серії БТ-ІІ № 5486678.

Відповідно до копії наказу № 1025 від 15 березня 2017 року кожний зацікавлений у збереженні трудових відносинах із ПрАТ «ЄМЗ» працівник до 18:00 години 16.03.2017 року мав з'явитися за юридичною адресою ПрАТ «ЄМЗ» (Донецька область, м. Маріуполь, проспект Нахімова, 116а) задля оформлення переведення до інших структурних підрозділів ПрАТ «ЄМЗ», розміщених на підконтрольній Україні території.

Згідно копії наказу № 1026 від 16 березня 2017 року позивач була звільнена з 16.03.2017 року за згодою сторін згідно з пунктом 1 частини 1 ст. 36 КЗпП України.

Позивач із наказом № 1025 від 15.03.2017 року була ознайомлена належним чином шляхом отримання копії наказу на електронну пошту (персональну та загальну електронну адресу), що позивачем не спростовується.

Матеріалами справи підтверджується факт розміщення копії наказу № 1025 від 15.03.2017 року на прохідних та столових цехів ПрАТ «ЄМЗ». Інформація щодо змісту наказу протягом 15.03.2017 року неодноразово доводилася до відома необмеженого кола осіб через внутрішні радіо підприємства, що підтверджується відповідним актом.

Позивач у встановлені наказом № 1025 від 15.03.2017 року строки за юридичною адресою відповідача не з'явилася, жодним іншим чином зацікавленості у продовженні трудових відносинах із відповідачем не виразила.

Відповідно до копії витягу з кримінального провадження № 0000803, 27 березня 2017 року до ЧЧ Бахмутського ВП ГУНП в Донецькій області надійшов лист про те, що 15 березня 2017 року адміністративну будівлю ПрАТ «ЄМЗ», яка розташована за адресою Донецька область, м. Єнакієве, пр. Металургів, 9, захопили невідомі особи. Правова кваліфікація даному злочину досудовим розслідуванням кваліфікована за частиною 1 ст. 341 КК України.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що законодавством України допускається прийняття у якості підстав для укладення/зміни правовідносин конклюдентних дій та мовчазної згоди, та вважав за можливе погодитися із висновком, який було зроблено відповідачем в частині отримання з боку позивача мовчазної згоди (конклюдентних дій) на звільнення останнього з займаної посади через відмову у подальшому продовженні трудових відносин, що було виражене у нез'явленні за юридичною адресою відповідача та у відмові у написанні заяви щодо переводу до інших структурних підрозділів відповідача, що розміщені на підконтрольній території України.

З зазначеним висновком суду першої інстанції можна погодитися.

Відповідно до частини 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

В ст. 36 КЗпП України зазначені підстави припинення трудового договору, зокрема, однією із таких підстав є угода сторін.

Відповідно до ст. 14? Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02.09.2014 р. N 1669, торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення тощо.

У матеріалах справи міститься висновок Торгово-промислової палати України від 15.05.2017 року та сертифікат від 01 вересня 2014 року, яким підтверджено існування форс-мажорних обставин (а. с. 39-58).

Згідно з цим Висновком формою трудового договору та волевиявлення сторін на його укладання є усна, за винятком окремих випадків, передбачених законодавством України про працю. У такій формі має бути здійснено і волевиявлення сторін на припинення (розірвання) трудового договору, укладеного на невизначений термін, за підставами, передбаченими законодавством України про працю. Принцип обовязковості отримання згоди працівника на переведення як умови законності його здійснення має провідне значення і його ПрАТ «ЄМЗ» дотримується. Використання принципу мовчазної згоди працівника за надзвичайних обставин у підтвердженні його згоди на звільнення за угодою сторін на підставі пункту 1 ст. 36 КЗпП України як одного із способів такого підтвердження є обґрунтованим і допустимим та має залежати від підтвердження власником чи уповноваженим ним органом доведення ним, за цим висновком до працівників ПрАТ «ЄМЗ», пропозиції про звільнення, зокрема: наказу № 1015 від 15.03.2017 року і надзвичайності обставин, у разі виникнення спору.

Апеляційний суд вважає, що відповідач обрав єдину можливу законну підставу для звільнення працівника за угодою сторін, перед цим запропонувавши йому виконати певні дії для підтвердження наміру продовжити трудові відносини з підприємством, а саме, з'явитися за юридичною адресою відповідача до 18:00 16.03.2017 року із метою оформлення переводу до інших структурних підрозділів відповідача, що розмішені на підконтрольній Україні території. Проте, ознайомившись із наказом № 1025 від 15.03.2017 року, позивач ОСОБА_2 у визначені наказом строки не з'явилася за юридичною адресою відповідача, жодним іншим чином зацікавленості у продовженні трудових відносин із відповідачем не виразив.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 роз'яснено, що в разі домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (угода сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може відбутися лише тоді, коли власник або уповноважений ним орган і працівник дійшли взаємної згоди.

Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, але пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Також роз'яснено, що пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП можуть бути в письмовій або в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на пункт 1 статті 36 КЗпП і раніше домовлена дата звільнення.

Згідно зі ст. 4 КЗпП України законодавство про працю складається із цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Цивільного кодексу України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

Оскільки трудовим законодавством не врегульовані відносини припинення трудового договору унаслідок обставин, що мали місце у даному випадку, тому суд першої інстанції правильно застосував аналогію закону шляхом використання норм цивільного права задля вирішення даного спору.

Суд першої інстанції виходив з того, що мовчання визнається виявом волі укласти/змінити угоду у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обовязкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.

Тобто, суд першої інстанції правильно встановив, що ст. 205 ЦК України передбачена можливість укладення/зміни правочину у спрощеній формі. Якщо тільки законом для даного виду правочину не встановлена обов'язкова письмова форма, достатньо може бути і певної поведінки сторін. Це можуть бути дії або бездіяльність окремих осіб (в односторонніх правочинах) або узгоджені дії учасників дво або багатостороннього правочину (так звані «конклюдентні дії»).

Під конклюдентними діями у цивільному праві прийнято розуміти дії особи, що виявляють її волю встановити правовідношення, але не у формі усного чи письмового волевиявлення, а своєю поведінкою, щодо якої можна зробити певний висновок про конкретний намір.

Як пояснив представник відповідача суду апеляційної інстанції, на підприємстві була запроваджена електронна система документообігу та на підтвердження обставини отримання позивачем наказу № 1025 від 15.03.2017 року надав суду відповідні докази, що також визнавала позивач.

З огляду на вказане, приймаючи до уваги ту обставину, що законодавством України допускається прийняття у якості підстав для укладення/зміни правовідносин конклюдентні дії та мовчазна згода, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що підприємство отримало з боку позивача мовчазної згоди (конклюдентних дій) на звільнення останнього з займаної посади через відмову у подальшому продовженні трудових відносин, що було виражене у нез'явленні за юридичною адресою відповідача та у відмові у написанні заяви щодо переводу до інших структурних підрозділів відповідача, що розміщені на підконтрольній території України.

У даному випадку відсутні підстави вважати, що позивача слід було звільнити у звязку відмовою працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, оскільки переміщення підприємства в іншу місцевість не мало місце.

Таким чином, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормою матеріального права, яка підлягає застосуванню, повно та всебічно встановивши обставини по справі, дійшов обґрунтованого висновку про те, що немає підстав для визнання звільнення позивача незаконним, і, відповідно, для поновлення його на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

З огляду на викладене, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 19 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.Б. Азевич

Судді: Н.С. Краснощокова

ОСОБА_5