Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №336/607/15 Головуючий у 1 інстанції: Іжевська Н.Г.
Провадження № 22-ц/778/2575/17 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«10» жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Бєлки В.Ю.,

Трофимової Д.А.,

секретар: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції за користування позикою,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та індексу інфляції за користування позикою.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 03 листопада 2011 року між ним та ОСОБА_3 укладений договір позики, відповідно до якого він передав у власність позичальника строком до 03.11.2014 року (включно) кошти у розмірі 80 000 грн.

У зв'язку з тим, що відповідач свого зобов'язання щодо повернення позики не виконав, не здійснив жодного платежу, він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2012 року у справі № 0827/7586/2012 позов задоволено у повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_3 на його користь суму заборгованість за основною сумою боргу за договором позики від 03.11.2011 року у розмірі 115 200 грн.; 3 % річних у розмірі 2333, 26 грн. (за період нарахування з 04.12.2011 р. по 06.08.2012 p.); відшкодування витрат зі сплати судового збору у сумі 1 175,33 грн., а всього стягнуто суму 118 708,59 грн.

На момент подання позову сума заборгованості за договором позики так й не повернута, судове рішення не виконане.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не сплачував жодного платежу за договором, то, у відповідності до умов укладеного договору позики від 03.11.2011 року, вважає, що прострочення виконання зобов'язання за цим договором необхідно розраховувати з 04.12.2011 року.

Так, три проценти річних від суми боргу за договором позики від 03.11.2011 року за весь час прострочення виконання зобов'язання за вирахуванням тієї суми, яка вже стягнута згідно з рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2012 року, складає 8 492, 31 грн. (10 825,57 грн. - 2 333, 26 грн.).

Сума боргу, що залишилася не сплаченою, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення становить 144 603, 65 грн., інфляційні витрати, внаслідок стягнення основної суми боргу за рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2012 року, складають 29 403,65 грн. (із розрахунку: 144 603,65 грн.-115 200,00 грн.).

На підставі зазначеного просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму 3% річних з простроченої суми у розмірі 8 492,31 грн. та інфляційні витрати у розмірі 29 403,65 грн., а всього: 37 895,96 грн., а також судові витрати в розмірі 378,96 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 37895 грн. 96 коп. і судові витрати 378 грн. 96 коп.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2017 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду, ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Конституція України та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно.

Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (стаття 11 ЦК України).

Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Стаття 599 ЦК України передбачає, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов'язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.

Чинне законодавство не пов'язує припинення зобов'язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2012 року у справі №0827/7586/2012, 2/827/2824/2012 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики встановлено, що між сторонами був укладений договір позики від 03 листопада 2011 року, за умовами якого ОСОБА_5 передав ОСОБА_3 80 000 грн. з кінцевим терміном повернення суми - 03 листопада 2014 року включно. Зобов'язання належним чином у визначений строк виконано не було, у зв'язку з чим вказаним заочним рішенням суду стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму заборгованості за договором позики у розмірі 117 533,26 грн.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2012 року набрало законної сили 02 жовтня 2012 року.

Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

З огляду на зазначене, посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 на не отримання коштів та на неукладення договору позики від 03 листопада 2011 року є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги щодо повторного стягнення з ОСОБА_3 на користь 3% річних за період з 04 грудня 2011 року по 06 серпня 2012 року також не можуть бути прийняті до уваги.

ОСОБА_5 при зверненні до суду з даним позовом надано розрахунок 3% річних за договором позики від 03 листопада 2011 року за період з 04 грудня 2011 року по 21 січня 2015 року, сума яких складає 10 825,57 грн.

В той же час в позовній заяві ОСОБА_5 просить стягнути з ОСОБА_3 3% річних за договором позики від 03 листопада 2011 року 8492,31 грн., тобто за вирахуванням суми 2333,26 грн., яка була стягнута рішенням заочним Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 вересня 2012 року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно з'ясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами судом визначений правильно, рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування або зміни не вбачається.

Керуючись ст.ст.304,307,308,313-315,319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17 квітня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: