У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Маляренко А.В., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Недрянської сільської ради Баришівського району К;київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення, акту та визнання права власності на нерухоме майно,

в с т а н о в и в :

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до відповідачів про визнання недійсним рішення, акту та визнання права власності на нерухоме майно.

Свої вимоги мотивувала тим, що до аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році її сім'я проживала в АДРЕСА_2, яка в подальшому стала зоною безумовного (обов'язкового) відселення.

Наприкінці 1986 року її сім'ї у складі: батьків, її (позивача), її брата та сестри було надано житловий будинок садибного типу з надвірними спорудами АДРЕСА_1, в який вони вселилися на підставі ордеру.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер і відкрилася спадщина на належне йому майно.

В порядку оформлення спадщини вона дізналась, що житловий будинок, наданий сім'ї ОСОБА_6, як переселенцям, у 1991 році переданий в особисту приватну власність виключно на ім'я ОСОБА_6

Зокрема, рішенням виконавчого комітету Недрянської сільської ради Баришівського району Київської області від 25 листопада 1991 року № 40 було затверджено акт передачі даного житлового будинку та передано останній у власність ОСОБА_6

На підставі зазначеного акту спадкодавець зареєстрував право власності на вказаний будинок лише за собою. Вважає, що має право на 1/4 частину будинку, як переселена особа та на 1/8 частку в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, що разом становить 3/8 частки будинку.

На підставі наведеного просила визнати недійсним рішення виконавчого комітету Недрянської сільської ради Баришівського району Київської області № 40 від 25 листопада 1991 року в частині передачі ОСОБА_6 у особисту власність житлового будинку та акт про передачу у власність цього будинку; визнати за нею, право власності на 3/8 частин спірного будинку.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 12 вересня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Суди попередніх інстанцій правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішили спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із безпідставності позовних вимог.

Встановлено, що при передачі у власність ОСОБА_6 спірного будинку порушень вимог закону допущено не було, а позивач є особою, потерпілою внаслідок Чорнобильської катастрофи, а не переселеною особою.

Крім того, відмовляючи у позові в частині позову про визнання за позивачем права власності на 1/8 частину будинку в порядку спадкування за законом суд виходив із того, що остання не позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі.

Згідно ч.2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 28 липня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 12 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Недрянської сільської ради Баришівського району К;київської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним рішення, акту та визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних А.В. Маляренко

і кримінальних справ