АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5482/17 Справа № 199/8286/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Каратаєва Л.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

за участю секретаря - Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про повернення майна з чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_4, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про повернення майна з чужого незаконного володіння, задоволено повністю. Витребувано квартиру №72 у буд. №8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі з чужого незаконного володіння - володіння ОСОБА_4, яке виникло на підставі договору купівлі - продажу, який був укладений 09.06.2010 р. між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстр 997) та повернуто квартиру №72 у буд. № 8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі ОСОБА_5 Скасовано рішення державного реєстратора запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на квартиру №72 у буд. № 8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі, який вчинений на підставі посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 договору купівлі-продажу квартири № 72 у буд. №8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі від 09.06.2010 р. ВМТ № 432767, зареєстрований в реєстрі за №997. Вирішено питання судових витрат (а.с.68-73).

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі, зазначаючи, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити.

Як встановлено судом першої інстанції, позивач є власником квартири № 72 у буд. № 8 «а» по вул. Саранська у м. Дніпрі на підставі договору купівлі-продажу від 24.03.2005 р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 (реєстр 1361).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання довіреності та договору купівлі-продажу недійсними та про стягнення моральної шкоди судом визнано недійсною довіреність від імені ОСОБА_5, посвідчену 25 серпня 2009 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11, зареєстровано в реєстрі за № 505, якою уповноважено ОСОБА_9 користуватися та розпоряджатися квартирою № 72 в будинку № 8-а по вул. Саранській у м. Дніпропетровську; визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_5 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 25.08.2009 р. за реєстром за №505 та ОСОБА_7, посвідчений 25 вересня 2009 року державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, зареєстровано в реєстрі за №3-5086; стягнуто з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 5000,00 грн. моральної шкоди, 10000,00 грн. витрат на правову допомогу, 3 182 грн. 40 коп. витрат на проведення експертизи та 218,00 грн. витрат по сплаті судового збору, а всього 18400,40 грн. (а.с.7-9).

За ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також судом першої інстанції в даній справі встановлено, що за судового розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_14, приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_11 та приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, третя особа на стороні відповідачів, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_4, про стягнення відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконним продажем квартири (№ 199/9410/14-ц) в Амур-Нижньодніпровському районному суді м. Дніпропетровська позивачу стало відомо від ОСОБА_7, який продав зазначену вище квартиру 09.06.2010 р., про те, що на даний час власником даної квартири є ОСОБА_4. Даний договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_15 реєстр № 997.

Факт відчуження 09.06.2010 р. зазначеної вище квартири ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна (а.с.31).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 321, 203, 317, 319, 387, 388 ЦК України, виходив із законності та обґрунтованості позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду, колегія суддів відхиляє виходячи з наступного.

Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» (далі - Конвенція), яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст.32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, в тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб'єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Згідно з частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред'явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред'явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об'єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб'єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов'язане з порушенням суб'єктивного матеріального цивільного права.

Суб'єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, слід дійти висновку, що об'єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб'єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Відповідно до ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зазначений трирічний строк діє після порушення суб'єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).

З матеріалів справи убачається, що дійсно ОСОБА_5 дізналася про порушення свого права на весні 2011 року.

Відповідачем по справі був заявлений строк позовної давності в апеляційній скарзі.

Проте, доводи її заяви не ґрунтуються на нормах цивільного законодавства, оскільки ОСОБА_5, хоч і дізналася, що її квартира відчужена не з її волі, однак не могла одразу звертатися до суду із позовом, оскільки не знала і не могла знати про осіб, які порушують її права та можуть бути відповідачами по справі, що вона має оскаржувати до суду та на яких підставах.

Позивач звернулася до суду із позовом після ухвалення рішення від 11.07.2014 про задоволення її позовних вимог про визнання недійсним довіреності та договору купівлі-продажу.

Таким чином, ОСОБА_5 є такою, що звернулася до суду за захистом свого порушеного права у межах строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо законності та обґрунтованості позовних вимог, але вважає рішення передчасним, оскільки справу розглянуто без залучення до участі особи, яка передала спірне майно відповідачу, зокрема продавець цього майна.

Відповідно до п. 31 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», у разі якщо позов власника про витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено, покупець цього майна має право відповідно до ст.661 ЦК звернутися до суду з вимогою до продавця про відшкодування збитків, завданих вилученням у нього товару за рішенням суду з підстав, що виникли до моменту його продажу.

До участі у справі за позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння залучається особа, яка передала спірне майно відповідачу, зокрема продавець цього майна. Водночас відповідно до ч.2 ст. 660 ЦК незалучення покупцем продавця до участі у справі звільняє продавця від відповідальності перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця.

Згідно ч. 1, 2 ст. 660 ЦК України, якщо третя особа на підставах, що виникли до продажу товару, пред'явить до покупця позов про витребування товару, покупець повинен повідомити про це продавця та подати клопотання про залучення його до участі у справі. Продавець повинен вступити у справу на стороні покупця. ОСОБА_8 покупець не повідомив продавця про пред'явлення третьою особою позову про витребування товару та не подав клопотання про залучення продавця до участі у справі, продавець не відповідає перед покупцем, якщо продавець доведе, що, взявши участь у справі, він міг би відвернути відібрання проданого товару у покупця.

За правилом ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право".

Як вбачається з матеріалів справи, оскаржуване рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року є заочним, тобто, виходячи зі змісту ст. 224 ЦПК України, ухвалене за відсутності відповідача, який був належним чином повідомлений про дату та час судового розгляду, проте в судове засідання не зявився.

Враховуючи встановлений ст. 10 ЦПК України принцип здійснення судочинства на засадах змагальності сторін, з метою недопущення обмеження відповідача в його праві подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, главою 8 ЦПК України «Заочний розгляд справи» передбачено, що заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Таким чином, положеннями чинного цивільного процесуального законодавства прямо встановлено, що заочний розгляд справи допускається у випадку неявки належно повідомленого про дату та час судового розгляду відповідача в судове засідання. При цьому, у разі, якщо відповідач не зявився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, заочне рішення суду підлягає обовязковому скасуванню із призначенням справи до розгляду в загальному порядку, для надання відповідачеві можливості реалізувати надані йому процесуальні права.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_4 не була належним чином повідомлена про дату та час судового розгляду справи, оскільки в матеріалах справи відсутні докази вручення їй судової повістки, повідомлення про дату і час розгляду справи під розписку, телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, як того вимагають положення ст. 74 ЦПК України.

Так, конверт із судовою повісткою направлений ОСОБА_4 повернувся на адресу суду без вручення із відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання» (а.с.51).

За вказаних умов, суд першої інстанції не виконав вимог ст. 10 ЦПК щодо забезпечення принципу змагальності та неприпустимості обмежень прав сторони, що позбавило відповідача заявити клопотання про залучення до участі у справі особу, яка продала квартиру, що є необхідним відповідно до вимог ст.660 ЦК.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, оскільки порушення судом норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки висновки суду щодо задоволення позовних вимог є передчасними, а позивач не позбавлений звернутись до суду з аналогічним позовом.

Керуючись ст. 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.3, 314 ч.2 ЦПК України, колегія суддів , -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 квітня 2017 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, де третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про повернення майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Судді: