Справа № 363/1582/16-ц Головуючий у І інстанції Купрієнко С. І.
Провадження № 22-ц/780/1701/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 07.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

07 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач звернувся до суду із позовом, у якому просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь матеріальні збитки у розмірі 198 079, 30 грн.; моральну шкоду у розмірі 10 000 грн. та сплачену суму судового збору у розмірі 2 081 грн.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 02 січня 2016 року о 19 год. 00 хв. ОСОБА_5, керуючи автомобілем НОМЕР_1 по проспекту Шевченка - вулиці Шкільна, рухаючись по другорядній дорозі здійснив зіткнення з його автомобілем НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 15.02.2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні правопорушення передбаченого статтею 124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.

Позивач зазначив, що вартість матеріального збитку згідно висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 156/4-16 від 01.04.2016 року, завданого його автомобілю становить 246 579, 30 грн.

Страховою компанією «Українська пожежно-страхова компанія» на його користь було здійснено страхове відшкодування в сумі 50 000, 00 грн. Однак, різниця між розміром матеріального збитку завданого автомобілю позивача та сумою страхового відшкодування, що становить 196 579, 30 грн. відповідачем у добровільному порядку не відшкодована, що змушує його звернутись до суду за захистом своїх прав.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 04 січня 2017 року позов ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду в розмірі 198 079 ,03 грн. та судовий збір в розмірі 2 081,00 гривень, а всього 200 160,03 грн.

В частині стягнення моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просив рішення в частині стягнення матеріальної шкоди у розмірі 198079,03 грн. скасувати, посилаючись на те, що суд не мотивуючи свого рішення, не взяв до уваги звіт про визначення вартості матеріального збитку № 2400/2211, не надав оцінки факту ухилення позивача від надання для огляду автомобіля. Крім того, місцевий суд зобовязав відповідача відшкодувати шкоду в значно більшому розмірі, ніж ним заподіяно, і не зобовязав позивача передати відповідачу пошкоджений автомобіль після сплати ним вартості матеріального збитку, який дорівнює вартості самого транспортного засобу.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що 2 січня 2016 року о 19-00 годині ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом Ford Fusion д.н.з. НОМЕР_3 по проспекту Шевченка - вулиці Шкільна, рухаючись по другорядній дорозі здійснив зіткнення з його автомобілем НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

Постановою судді Вишгородського районного суду Київської області від 15.02.2016 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. Постанова суду набрала законної сили (а.с. 10).

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХТ 231253, власником автомобіля НОМЕР_2 є ОСОБА_6 (а.с. 7).

Як вбачається з довідки № 83308749 про дорожньо транспортну пригоду, 02.01.2016 року автомобілем НОМЕР_2 керував ОСОБА_7 (а.с. 8).

ОСОБА_7 здійснює керування автомобілем НОМЕР_2 на підставі довіреності від 04.04.2016 року укладеної між ним та ОСОБА_6 (а.с. 9).

Як вбачається з висновку щодо вартості матеріального збитку заподіяного власнику колісного транспортного засобу № 156/4-16 від 13 квітня 2016 року, подпного позивачем як підставу звернення до суду з даним позовом, вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля НОМЕР_2 становить 246 579, 30 грн. (а.с. 55-76).

08.04.2016 року Головним управлінням приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_7 було здійснено страхове відшкодування в сумі 50 000, 00 грн. згідно страхового акту № 16/0001осцпв поліс АІ 8612302 (а.с. 6).

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» до учасників дорожнього руху належать водії. Учасники дорожнього руху зобовязані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху. Створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.

Згідно зі ст. 1187 ЦК України шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яке на відповідних правових підставах володіє транспортним засобом або іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого складає підвищену небезпеку. Відповідно до ч.1 вказаної статті ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, яка повязана з використанням, зберіганням та утриманням транспортних засобів та ін., що складає підвищену небезпеку для осіб, які здійснюють цю діяльність та інших осіб.

Статтею 1887 ч.2 ЦК України передбачає, що шкода, спричинена джерелом підвищеної небезпеки , відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Відповідно до ч.1 п.2 ст. 1188 ЦК шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що неправомірними діями відповідача позивачу завдано матеріальної шкоди, так як внаслідок дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено його автомобіль, і тому позовні вимоги в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають задоволенню в заявленому розмірі.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони не в повному обсязі відповідають вказаним вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 02 січня 2016 року о 19-00 годині ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом Ford Fusion д.н.з. НОМЕР_3 по проспекту Шевченка - вулиці Шкільна, рухаючись по другорядній дорозі здійснив зіткнення з його автомобілем НОМЕР_2, який рухався по головній дорозі, що призвело до пошкодження транспортних засобів.

08.04.2016 року Головним управлінням приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_7 було здійснено страхове відшкодування в сумі 50 000, 00 грн. згідно страхового акту № 16/0001осцпв поліс АІ 8612302 (а.с. 6).

При цьому, для розрахунку та виплати страхового відшкодування ПАТ «УПСК» було використано звіт № 2400/2211 про визначення вартості матеріального збитку від 13.02 2016 року проведеного ФОП «Івасенко Петро Петрович», відповідно до якого вартість матеріального збитку заподіяного властнику КТЗ Ford С-МАХ д.н.з. НОМЕР_4 складає 112 505,66 грн. (а.с.95-98)

З даним висновком позивач погодився і будь-яких претензій до ПАТ «УПСК» не пред»являв.

Вподальшому, позивач звернувся до ФОП «ОСОБА_8О.» і отримав звіт про оцінку вартості матеріального збитку від 13 квітня 2016 року. відповідно до якого вартість матеріального збитку становить 246 579,30 грн.(а.с.12-15).

Заперечуючи проти позову, відповідач вказував, що судом було безпідставно взято до уваги звіт від 13 квітня 2016 року, оскільки визначений в ньому розмір збитків значно та безпідставно завищений. Як доказ, своїм доводам надав суду звіт про оцінку матеріального збитку, який використовувався страховою компанією для відшкодування та просив призначини по справ судову експертизу.

Ухвалою апеляційного суду від 16 травня 2017 року по справі було призначено автотехнічну експертизу.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи Київського НДІСЕ від 17 серпня 2017 року розмір матеріальних збитків, який був заподіяний ОСОБА_6 в результаті ДТП, складає 80 690, 19 грн.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо доведеності та обгрунтованості розміру матеріальної шкоди не відповідають обставинам справи, а, отже, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст.58 ЦПК встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позов підлягає задоволенню частково, оскільки заявлений позивачем розмір збитків, відповідно до звіту № 156/4-16 від 13 квітня 2016 року було спростовано висновком судової автотехнічної експертизи, а отже позовні вимоги лише частково є доведеними та обгрунтованими належними та допустимими доказами.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і не може бути залишене без змін, а підлягає скасуванню в частині розміру матеріальної шкоди з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог частково.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньості страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов»язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Враховуючи зазначені норми права, колегія суддів вважає, що відшкодуванню з відповідача на користь позивача підлягає різниця між заподіяною шкодою в розмірі 80 690,19 грн. (згідно висновку судової експертизи) та розміром виплаченого страхового відшкодування в розмірі 50 000 грн., що становить 30 690,19 грн.

Крім того, колегія суддів вважає за необхідне, згідно зі ст. 88 ЦПК України провести перерозподіл судових витрат, пропорційно задоволеним вимогам позивача та апелянта.

Отже, стягненню з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 підлягають судові витрати за подачу позову (а.с.1) в розмірі 346 грн. (~1/6 частина від 2 081 грн.) задоволених позовних вимог.

В свою чергу, стягненню з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 підлягають судові витрати за подачу апеляційної скарги (а.с.126) в розмірі 1 907 грн. (~ 5/6 частин від 2 289,10 грн.) задоволених вимог апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 04 січня 2017 року в частині стягнення матеріальної шкоди скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 30 690 грн. 19 коп. та судові витрати в розмірі 346 грн., а всього 31 036 (тридцять одна тисяча тридцять шість) грн. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 судові витрати в розмірі 1 907 ( одна тисяча дев»ятьсот сім) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В. Березовенко

Судді: С.В. Лівінський

ОСОБА_3