Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/4119/14-ц
Провадження №: 6/332/100/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 р. Заводський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді Яцуна О.С., при секретарі Вінник Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулась старший державний виконавець Заводського ВДВС м. Запоріжжя ОСОБА_2 з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу. В поданні зазначено, що на виконанні в Заводському ВДВС м.Запоріжжя знаходиться виконавче провадження № 53569695 з примусового виконання виконавчого документа №332/4119/14-ц, виданого 15.10.2014 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3970,00 грн. суми основного боргу, 700,00 грн. штрафу, 5422,15 грн. пені, 247,49 втрат від інфляцій, 44,54 грн. трьох відсотків річних та витрат по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн. Державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого документу. Боржник ухиляється від сплати боргу, рішення суду не виконує.

У зв'язку з невиконанням боржником виконавчого документа у самостійному порядку, посилаючись на Закони України «Про виконавче провадження», «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України», «Про державну прикордонну службу України» просять розглянути питання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документу.

В судове засідання представник Заводського ВДВС м. Запоріжжя не зявилась, в поданні просила розглядати справу без їх участі.

Дослідивши подання та надані матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що на виконанні у Заводському ВДВС м. Запоріжжя знаходиться виконавче провадження № 53569695 з примусового виконання виконавчого документа №332/4119/14-ц, виданого 15.10.2014 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 3970,00 грн. суми основного боргу, 700,00 грн. штрафу, 5422,15 грн. пені, 247,49 втрат від інфляцій, 44,54 грн. трьох відсотків річних та витрат по сплаті судового збору у сумі 243,60 грн.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням», вжите у п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Державний виконавець, звертаючись з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, направив до суду подання без надання доказів про ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Із наданого подання вбачається, що автотранспортні засоби, технологічні транспортні засоби за боржником не зареєстровані, відкритих розрахункових рахунків у банках та інших фінансових установах за боржником не зареєстровано. Інформація стосовно боржника та сум доходу в ДРФО відсутня, інформацію про останнє місце роботи боржника та про отримання пенсії боржником не знайдено.

Жодних доказів, окрім наявності заборгованості, про будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) відсутні. В справі немає доказів, що маючи якесь майно чи грошові кошти, ОСОБА_1 його приховує чи перешкоджає у його вилученні чи реалізації.

Також, державний виконавець не надав будь-яких доказів повідомлення боржника про факт існування відкритого відносно нього виконавчого провадження, оскільки направлена боржнику постанова про відкриття виконавчого провадження була повернута з відміткою «за закінченням терміну зберігання». За результатами виходу за адресою боржника складено акт державного виконавця про те, що боржник двері не відчиняє та перевірити майновий стан боржника неможливо.

Крім цього, відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» № 3857 від 21.01.1994 року, паспорт громадянина України для виїзду за кордон є документом, який дає право на виїзд з України і в'їзд в Україну.

Однак в поданні зазначено, що згідно відповіді Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області боржник не звертався за отриманням закордонного паспорту. Без отримання паспорту останній не має права та можливості виїхати за межі України.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Окрім іншого, фактично звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження вказаного конституційного права громадянина.

У звязку із зазначеним, суд вважає, що подання не містить жодного документального та правового підґрунтя, тому суд не вбачає підстав для його задоволення.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.293, 377-1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про розгляд питання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляція в апеляційний суд Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її винесення.

Суддя: О.С. Яцун