Номер провадження: 22-ц/785/5916/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради, ОСОБА_4, третіх осіб, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору - ОСОБА_5, приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 Ольгердіви, Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини Одеської міської ради та Управління культури, національностей, релігій та охорони обєктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації, про визнання договору купівлі-продажу недійсним та застосування правових наслідків недійсності правочину, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року,

встановив:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про відміну приватизації та про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В подальшому представник позивача уточнив позовні вимоги, просив визнати договір купівлі-продажу нежитлового приміщення горища під №620, площею 43,0 кв.м, розташованого в літ «А» у будинковолодінні під №16 по вул. Маразліївській в м. Одесі, укладений 15 березня 2004 року між Одеською міською радою в особі голови Приморської районної адміністрації ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_8 з другого боку, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстровий №244), зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в книзі №32 неж. на сторінці №10 за №522 недійснім та застосувати правові наслідки недійсності правочину, шляхом повернення спірного приміщення горища у спільну сумісну власність ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1. Горище, безпосередньо знаходиться над його квартирою та є спільним неподільним майном співвласників цього будинку, тому зокрема його спірна частка не підлягає відчуженню.

Крім того, позивач зазначив, що Одеська міська рада не мала підстав на укладання спірного договору купівлі-продажу, оскільки на момент його укладання були відсутні правовстановлюючі документи про право власності на обєкт відчуження. Також позивач зазначив, що сам будинок є памятником містобудування і архітектури, тому на укладання будь-яких договорів повинно також видаватись відповідне погодження органу охорони культурної спадщини, яке не надавалось.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд визнати спірний договір купівлі-продажу приміщення горища недійсним, як укладений особою, яка не мала на це права. Також просили застосувати правові наслідки недійсності правочину, а саме повернути приміщення горища у спільну сумісну власність позивача.

Представник відповідача - ОМР позов не визнав, вважав, що правові підстави визнання спірного договору недійсним, відсутні.

Відповідач ОСОБА_4, яка є правонаступником після смерті сторони спірного договору ОСОБА_8, померлого 07.03.2009 року, позов не визнала, вважала що правочин укладений на законних підставах.

Представники третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали, вважають що спірний договір укладений відповідно до вимог законодавства.

Представник третьої особи Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини Одеської міської ради підтримав позицію представника ОМР, позов не визнав.

Представник третьої особи Управління культури, національностей, релігій та охорони обєктів культурної спадщини Одеської обласної державної адміністрації та приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6 в судове засідання не зявились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомили.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 було задоволено частково. Визнано договір купівлі-продажу нежитлового приміщення горища під №620, площею 43,0 кв.м, розташованого в літ «А» у будинковолодінні під №16 по вул. Маразліївській в м. Одесі, укладений 15 березня 2004 року між Одеською міською радою в особі голови Приморської районної адміністрації ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_8 з другого боку, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу ОСОБА_6 (реєстровий №244), зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в книзі №32 неж. на сторінці №10 за №522 недійсним. В решті позовних вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду частково оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_5, через представника ОСОБА_2

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення в частині задоволення позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним та ухвалення нового рішення про відмову позивачу у задоволенні цих вимог позову.

Інші сторони рішення суду не оскаржували.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпаними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Таким чином при вирішенні справи суд повинен був визначити зміст позовних вимог, предмет позову та його підставу з метою зясування наявності та характеру спірних правовідносин між сторонами, виявлення заінтересованих осіб у справі, правильного застосування матеріальної форми права до цих правовідносин та застосування необхідного способу захисту порушеного права, а також для визначення й дослідження кола питань і заходів, необхідних для ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Вказаним нормам закону судове рішення в частині оскарження не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що договір купівлі-продажу нежитлового приміщення горища площею 45,0 кв.м. по вул. Маразліївська, 16 в м. Одесі був укладений без правових підстав, оскільки на момент його укладання правовстановлюючі документи на цей обєкт та державна реєстрація права власності на нього за Одеською міською радою були відсутні. Тому дійшов висновку, що оспорюваний договір укладений з порушеннями вимог ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, а тому є недійсним. Окрім цього, судом зроблено висновок, що сам будинок №16 по вул. Маразліївській в м. Одесі є памятником містобудування і архітектури, тому на укладання будь-яких договорів повинно також видаватись відповідне погодження органу охорони культурної спадщини, яке не надавалось.

Проте погодитись з такими висновками районного суду колегія суддів не може, оскільки суд внаслідок порушення норм матеріального та процесуального права дійшов цього висновку без всебічного, повного й обґрунтованого з'ясування дійсних обставин справи, а надані докази по справі оцінені судом першої інстанції односторонньо.

За положеннями ч.1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з розясненнями викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Апеляційним судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що рішенням Одеської міської ради №2040-XXIV від 17.12.2003 року «Про затвердження переліку обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що розташовані в Приморському районі м. Одеси та підлягають відчуженню у 2003-2004 року» затверджено перелік обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, що розташовані в Приморському районі м. Одеси та підлягають відчуженню у 2003-2004 року (пункт 1), до якого пунктом 52 Додатку включено нежиле приміщення горища загальною площею 43,0 кв.м. вул. Маразліївська, 16. Зобовязано Приморську району адміністрацію зарахувати кошти від продажу обєктів комунальної власності територіальної громади м. Одеси, зазначених у Додатку цього рішення, до бюджету розвитку міста ОСОБА_2.

У січні 2004 року Приморська районна адміністрація видала розпорядження №14 про здійснення відчуження індивідуально визначеного майна комунальної власності в вигляді нежилого приміщення горища загальною площею 43,0 кв.м., розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Маразліївська, 16 на користь ОСОБА_8, який є власником квартири 7 у будинку по вул. Маразліївській, 16.

На виконання рішення Одеської міської ради №2040-XXIV від 17.12.2003 року між Одеською міською радою (Продавцем) та ОСОБА_8 (Покупцем) було укладено договір купівлі-продажу від 15.03.2004 №244, згідно з яким Продавець продав, а Покупець купив індивідуальне визначене майно комунальної власності у вигляді нежитлового приміщення горища під №620, площею 43,0 кв.м., розташованого в літ. «А» у будинковолодінні під №16 по вулиці Маразліївській в місті Одесі, яке належало Продавцю на підставі рішення виконкому Одеської міської ради за №510 від 27.09.1997 року, зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості у реєстраційній книзі №1 на сторінці №3 за реєстровим №522, позначене у технічному паспорті, який видано Одеським МБТІ та РОН 14.01.2004 року та у довідці-характеристиці №4167 м/с, виданій Одеським МБТІ та РОН 19.01.2004 року.

Рішення Одеської міської ради №2040-XXIV від 17.12.2003 року та рішення виконкому Одеської міської ради за №510 від 27.09.1997 року є чинними та ніким не оскаржені, а отже посилання позивача на відсутність правовстановлюючих документів на момент укладання договору купівлі-продажу є необґрунтованими.

Окрім цього, матеріали справи не містять, а позивачем не надано доказів відсутності погодження із боку Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини Одеської міської ради, щодо укладання спірного договору купівлі-продажу, що також в суді апеляційної інстанції підтвердила представник Управління з питань охорони обєктів культурної спадщини Одеської міської.

Проте, розглядаючи спір, суд першої інстанції, в порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на вказані положення закону уваги не звернув, неправильно застосував норми матеріального права, не встановив усіх обставин, які мають значення для вирішення справи, не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає до застосування та не дав їм належної оцінки.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поверхневого вирішення спору.

Оскільки неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права призвело до неправильного вирішення спору в частині задоволення позову ОСОБА_3 та визнання спірного договору купівлі - продажу нежитлового приміщення горища недійсним, рішення районного суду на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволені цих вимог позову.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 253,00 грн.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 305, 307, 309 ч. 1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 23 травня 2017 року в частині визнання договору купівлі-продажу нежитлового приміщення горища під №620, площею 43,0 кв.м, розташованого в літ «А» у будинковолодінні під №16 по вул. Маразліївській в м. Одесі, укладений 15 березня 2004 року між Одеською міською радою в особі голови Приморської районної адміністрації ОСОБА_7 з одного боку та ОСОБА_8 з другого боку, посвідченого приватним нотаріусом міського нотаріального округу ОСОБА_6 Ольгердівєвною (реєстровий №244), зареєстрованого в Одеському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості в книзі №32 неж. на сторінці № 10 за № 522 недійсним скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні цих вимог позову ОСОБА_3 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судові витрати за подачу апеляційної скарги в розмірі 253,00 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_9

ОСОБА_10