АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/4456/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» Єрмака Валерія Олександровича на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» Єрмак Валерія Олександровича до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Рассвет» про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2015 року ПАТ «Банк Золоті Ворота» звернулося до суду з позовом до ТОВ «Агрофірма «Рассвет», ОСОБА_3, та з урахуванням уточнень просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ТОВ «Агрофірма «Рассвет» на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 406 від 16.07.2008 року станом на 05.06.2015 рік в загальній сумі 1 795 291,80 грн., з яких: прострочені проценти - 57 900,66 доларів США, що еквівалентно 1 26 707,85 грн. та пеня за простроченими процентами - 578 583,95 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 16.07.2008 р. між АКБ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_3 було укладено договір № 406 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної), відповідно до умов якого у період з 16.07.2008 р. по 05.09.2008 р. банк, за наявності вільних кредитних ресурсів, зобов'язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у рамках не відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 200 000 дол. США, а позичальник зобов'язується повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення, а також інших фінансових зобов'язань позичальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту, але у будь-якому випадку в термін, не пізніше 05 вересня 2008 р. та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 18,5 % річних на визначених договором умовах.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вищезазначеним договором, 21.07.2008 р. між АКБ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «Агрофірма «Рассвет» укладено договір поруки № 406/1, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором №406 від 16.07.2008 р. укладеним між кредитором та боржником. Поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за порушення боржником зобов'язань за кредитним договором, а саме: повернення кредиту у сумі 200 000,00 дол. США (ліміт) у строк 05.09.2008 р., сплату процентів за користування кредитом за стовкою 18,5 % річних, сплату неустойки за несвоєчасну сплату процентів за повернення кредиту, сплату збитків кредитора у зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором.

Боржник ОСОБА_3 неналежним чином свої зобов'язання не виконував, у зв'язку з чим за період з 05.06.2012 р. по 04.06.2015 р. він має заборгованість за простроченими процентами в розмірі 57 900,66 доларів США, що еквівалентно 1 216 707,85 грн. та пенею за прострочення процентів за цей же період у сумі 578 583,95 грн., що в загальній сумі становить 1 795 291,80 грн., тому банк вимушений був звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Золоті Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» Єрмака В.О. до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено. Провадження по справі в частині позовних вимог ПАТ «Банк Золоті Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» Єрмака В.О. до ТОВ «Агрофірма «Рассвет» про стягнення заборгованості закрито.

В апеляційній скарзі ПАТ «Банк Золоті Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк Золоті Ворота» Єрмака В.О. просить частково скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Банк Золоті Ворота» до ОСОБА_3 про стягнення прострочених процентів та пені, нарахованої на прострочені проценти в загальній сумі 1 795 291,80 грн. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неправильне дослідження та оцінку наданих позивачем доказів. Зокрема, зазначає, що суд помилково вважав, що банк пропустив трирічний строк позовної давності за простроченими відсотками та пенею на прострочені відсотки. Вказує на те, що відповідно до п. 6.2 договору, кредитний договір діє до повного виконання його сторонами своїх зобов'язань, а тому підписавши договір кредиту та отримавши від банку кредит, позичальник погодився, що у випадку неповернення його у визначений у договорі строк (05.09.2008 р.) його зобов'язання з щомісячної сплати процентів за фактичне користування коштами банку не припиняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності.

Судова колегія погоджується із висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 16.07.2008 р. між АКБ «Банк Золоті Ворота» (банк) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір №406 про надання споживчого кредиту у формі кредитної лінії (не відновлювальної), відповідно до умов якого у період з 16.07.2008 р. по 05.09.2008 р. банк, за наявності вільних кредитних ресурсів, зобов'язується надати позичальнику грошові кошти (кредит) у рамках не відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості за нею 200 000 дол. США, а позичальник зобов'язується повернути кредит у терміни, встановлені графіком платежів у розрізі сум погашення, а також інших фінансових зобов'язань позичальника за кожним платіжним періодом з розписом сукупної вартості кредиту, але у будь-якому випадку в термін, не пізніше 05 вересня 2008 р. та сплачувати проценти за користування ним за ставкою 18,5 % річних на визначених Договором умовах.

Згідно з п.3.2 договору за користування кредитом банк нараховує проценти на рахунок №626, а Позичальник у строк до 25 числа (включно) кожного поточного місяця (включаючи місяць надання кредиту, якщо кредит було надано до 20 числа включно), а також на день закінчення строку дії Договору, сплачує проценти Банку за період з 21 числа попереднього місяця (у місяці надання кредиту - з дня фактичного надання кредиту) по 20 число поточного місяця включно (або по день, що передує дню повного погашення кредиту) на рахунок №626.

Відповідно до п. 5.1.1 договору, у випадку порушення строку повернення кредиту, передбаченого п. 1.1 Договору, та/або строків сплати процентів, комісійної винагороди позичальник сплачує банку пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочки на відповідний рахунок. У разі, якщо заборгованість позичальника перед банком виражена у іноземній валюті - розмір пені розраховується від гривневого еквіваленту заборгованості позичальника, який (еквівалент) розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти станом на дату розрахунку такої пені.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язань за вищезазначеним договором, 21.07.2008 р. між АКБ «Банк Золоті Ворота» (кредитор) та ТОВ «Агрофірма «Рассвет» (поручитель) укладено договір поруки № 406/1, відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за виконання ОСОБА_3 (боржник) своїх зобов'язань за кредитним договором № 406 від 16.07.2008 р. укладений між кредитором та боржником. Поручитель зобов'язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за порушення боржником зобов'язань за кредитним договором, а саме: повернення кредиту у сумі 200 000,00 дол. США (ліміт) у строк 05.09.2008 р., сплату процентів за користування кредитом за стовкою 18,5 % річних, сплату неустойки за несвоєчасну сплату процентів за повернення кредиту, сплату збитків кредитора у зв'язку з неналежним виконанням боржником зобов'язань за кредитним договором.

Суд першої інстанції правильно застосував норми ст.ст. 526, 530, 610, 611, 1050, 1054 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_3 свої зобов'язання за договором виконував неналежно, у зв'язку з чим за період з 05.06.2012 р. по 04.06.2015 р. він має заборгованість за простроченими процентами в розмірі 57 900,66 доларів США, що еквівалентно 1216707,85 грн. та пенею за прострочення процентів за цей же період у сумі 578 583,95 грн., що в загальній сумі становить 1 795 291,80 грн.

Відповідач заявив про застосування позовної давності.

Вірно проаналізувавши зміст ст. 254 - 267, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про застосування позовної давності.

Позивач не оспорює той факт, що трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості за тілом кредиту сплив, між тим, наполягає на тому, що суд помилково вважав пропущеним строк позовної давності за простроченими процентами та пенею на прострочені проценти.

Однак, із змісту договору про надання споживчого кредиту вбачається, що остаточний термін повернення кредиту визначений сторонами 05 вересня 2008 року. Отже позовна давність за вимогами про стягнення тіла кредиту спливла 05 вересня 2011 року.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно).

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Із розрахунку заборгованості вбачається, що проценти та неустойка нараховані на тіло кредиту після спливу позовної давності за тілом кредиту, тобто після 05.09.2011 року.

Позовна давність за процентами, нарахованими до 05.09.2011 року спливла 05.09.2014 року.

З позовом до суду позивач звернувся лише 25 червня 2015 року.

Таким чином,судова колегія погоджується із висновками суду про відмову у задоволенні позову у зв'язку зі спливом позовної давності.

Правова позиція Верховного суду України, викладена у постанові від 02 грудня 2015 року № 6-249цс/15 не підлягає застосуванню, оскільки в ній правовідносини є відмінними ніж у розглянутій справі.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доказів на підтвердження вказаних обставин апелянтом не надано.

Підстав, передбаченихст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст.303, ст.304, п. 1 ч. 1 ст.307, ст.308, ст.313, п. 1 ч. 1 ст.314, ст.ст.315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Акціонерного товариства «Банк Золоті Ворота» Єрмака Валерія Олександровича - відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

Р.М. Піддубний