Справа № 573/1239/17
Номер провадження 2/573/486/17
РІШЕННЯ

іменем України

25 жовтня 2017 року Білопільський районний суд Сумської області в складі:

головуючої судді Терещенко О.І.,

з участю секретаря Кислої Ю.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білопілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, третя особа - ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

13 червня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області з позовом про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, мотивуючи його тим, що 08 вересня 2006 року помер його батько ОСОБА_3, у звязку з чим відкрилася спадщина на все його майно. За життя батько склав заповіт, яким все своє майно заповів його брату ОСОБА_4 Останній 04 жовтня 2006 року також помер, так і не прийнявши спадщину. Посилаючись на те, що строк для прийняття спадщини пропустив через поважні причини, ОСОБА_1 просить постановити рішення, яким визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник за довіреністю ОСОБА_5 позов підтримали, просили його задовольнити.

Представник відповідача Миколаївської селищної ради Білопільського району у судове засідання не зявився, голова селищної ради ОСОБА_6 надіслав листа про розгляд справи без участі їхнього представника.

Третя особа - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, зазначив, що спадщину після смерті діда фактично успадкував ОСОБА_4, його батьйо. У позивача будь-яких поважних причин пропуску строку подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини немає.

Заслухавши позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_5, 3-тю особу ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, повно, всебічно та обєктивно дослідивши наявні у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позовна заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06 серпня 1951 року народився позивач по справі ОСОБА_1, а 15 березня 1956 року - його брат ОСОБА_4, у свідоцтвах про народження яких батьком записаний ОСОБА_3, матірю ОСОБА_7 (а. с. 6, 8).

18 січня 2000 року померла мати позивача ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про її смерть (а. с. 11).

08 вересня 2006 року помер батько позивача ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про його смерть (а. с. 13).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на все його майно.

З довідки відділу Держгеокадастру в Білопільському районі Сумської області від 02 березня 2017 року вбачається, що ОСОБА_3 на підставі Сертифікату на право на земельну частку (пай) серії СМ №0109367 від 03 вересня 1996 року, виданого згідно з розпорядженням Білопільської районної державної адміністрації від 12 серпня 1996 року №239, належало право на земельну частку (пай) розміром 4,66 умовних кадастрових гектарів на території Бобрицької сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 16).

За свого життя ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений 29 травня 2000 року секретарем Бобрицької сільської ради Білопільського району та зареєстрований в реєстрі за №71, яким усе своє майно заповів ОСОБА_4 (а. с. 15).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Миколаївської селищної ради Білопільського району від 18 квітня 2017 року ОСОБА_3 до дня смерті був зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1. Заповіт від імені померлого, що посвідчений 29 травня 2000 року та зареєстрований в реєстрі за №71, не змінювався та не відмінявся (а. с. 17).

Також судом встановлено, що до спливу шестимісячного строку з дня смерті ОСОБА_3, а саме - 04 жовтня 2006 року помер його син та брат позивача ОСОБА_4, на користь якого останнім було складено заповіт (а. с. 12).

Як вбачається зі спадкової справи, 11 квітня 2007 року син померлого брата позивача ОСОБА_4 ОСОБА_2 звернувся до Шосткинської міської державної нотаріальної контори Сумської області з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та в подальшому отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на належні ОСОБА_4 грошові заощадження (а. с. 35-44).

В той же час, відповідно до листа Білопільської районної державної нотаріальної контори від 29 червня 2017 року №643/01-16 спадкова справа після смерті ОСОБА_3, який помер 08 вересня 2006 року, не заводилася (а. с. 27).

Тобто, судом встановлено, що ні позивач по справі ОСОБА_1, як спадкоємець першої черги за законом, ні третя особа по справі ОСОБА_2, як спадкоємець в порядку спадкової трансмісії відповідно до ст. 1276 ЦК України, не прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3, який помер 08 вересня 2006 року.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття і закон зобовязує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною 3 статті 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Суд звертає увагу на те, що позивач в обґрунтування свого позову вказав, що своєчасно не прийняв спадщину після смерті батька у звязку з скрутним матеріальним становищем та юридичною необізнаністю.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п.п. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 "Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Обов'язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Судом не можуть бути визнані поважними такі мотиви пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, тощо.

Зазначене вище відповідає правовим позиціям, викладеним у постановах Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року, справа №6-85цс12, а також від 4 листопада 2015 року, справа №6-1486цс15, які відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх судів України при вирішенні спорів у подібних правовідносинах.

Всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України позивач ОСОБА_1 не надав суду жодних належних доказів про наявність таких обставин, які могли б бути пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для звернення ним, починаючи з 09 вересня 2006 року, тобто протягом більше десяти років, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті батька. Тим більше, ОСОБА_1 на підтвердження вказаних у позовній заяві причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини надав суду лише ксерокопію трудової книжки, яка йому взагалі не належить, атому правові підстави для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 необхідно відмовити у задоволенні позову до Миколаївської селищної ради Білопільського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, який помер 08 вересня 2006 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1261, 1272, 1273 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 60, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Миколаївської селищної ради Білопільського району Сумської області, 3-тя особа - ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Білопільський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя