Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 408/7412/16-ц
Провадження № 22ц/782/663/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Сєвєродонецьк

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.,

суддів Авалян Н.М., Назарової М.В.,

за участю секретаря судового засідання Коротенка С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою,

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь 490010,00 грн. - суму еквівалентну 19000 доларів США, 5000 грн. - суму у відшкодування моральної шкоди та понесені ним судові витрати.

В обґрунтування позову зазначив, що ОСОБА_3 21 вересня 2013 року позичив у нього в борг під розписку гроші в сумі 19000 доларів США строком до 01 січня 2014 року для придбання квартири, однак незважаючи на вимоги позивача повернути борг, цей борг не повернув, тому позивач змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Після відкриття провадження у справі позивач збільшив позовні вимоги і додатково просив стягнути 278972 грн. суму індексу інфляції за час прострочення сплати боргу.

Рішенням Біловодського районного суду Луганської області від 04 серпня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, пенсіонера, іпн. 7, мешкаючого за адресою: Луганська область, Станично-Луганський район, с. Велика Чернігівка, вул. Леніна, 139, на користь ОСОБА_2 490010,00 грн. - борг за договором позики. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04 серпня 2017 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В апеляційній інстанції апелянт зазначив про те, що рішення суду в частині задоволення позову на його користь не оскаржує та просить змінити рішення щодо не стягнення з відповідача моральної шкоди та інфляційних втрат за час прострочення зобовязання.

Іншою стороною рішення суду не оскаржується.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача (апелянта), перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Тому, рішення суду переглядається щодо не стягнення з відповідача моральної шкоди та інфляційних втрат за час прострочення зобовязання.

Згідно зі ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право:

1) постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін;

2) скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог;

3) змінити рішення;

4) постановити ухвалу про скасування рішення суду першої інстанції і закриття провадження у справі або залишення заяви без розгляду

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду має бути законним та обґрунтованим, тобто суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, повинен вирішити справу згідно з законом, ухваливши рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст.214 ЦПК України Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Такі вимоги судом першої інстанції були виконані.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, виходячи з положень ст.611 ЦК України, а також дійшов висновку про те, що норми ст.625 ЦК України не поширюються на правовідносини, які склалися між сторонами за договором позики.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 взяв у борг у позивача 19000 доларів США, які зобовязувався повернути до 01 січня 2014 року.

В зазначений у розписці строк борг не повернув.

Вказані обставини підтверджуються розпискою та не були спростовані відповідачем.

За змістом 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобовязання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Як вбачається з розписки, сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди у разі невиконання грошового зобовязання, у звязку з чим у суду першої інстанції були підстави для відмови у задоволенні позову щодо стягнення моральної шкоди за вказаним позовом.

Доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, оскільки з цього приводу суд першої інстанції зробив висновки, з якими судова колегія погоджується.

Крім цього, судова колегія зазначає, що відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.

Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає.

Отже, положення статті 625 ЦК України про стягнення з боржника, який прострочив виконання грошового зобовязання, суми боргу з урахуванням інфляційних втрат може бути застосоване тільки в разі, якщо валютою виконання зобовязання є гривня.

Тому, установивши, що між сторонами виникли правовідносини на підставі розписки, за змістом якої ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти в іноземній валюті 19 000 доларів США, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині, у звязку з чим доводи апелянта з цього приводу на увагу не заслуговують.

Отже, виходячи зі змісту апеляційної скарги та наведених у ній доводів, є підстави вважати, що ці доводи не спростовують висновків суду першої інстанції, містять у собі субєктивне тлумачення обставин справи та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями сторін.

За таких обставин, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314,315, 317 ЦПК України, судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Біловодського районного суду Луганської області від 04 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий суддя Єрмаков Ю. В.

Судді: Авалян Н.М.

ОСОБА_4