АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/1206/17 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1786/К/17 суддя Борис О.Н.
Категорія -54 (І) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Гладиш К.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» про поновлення на роботі.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2,

представник відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль»- ОСОБА_4, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Криворізька теплоцентраль» (надалі ДП «Криворізька теплоцентраль») про поновлення на роботі, посилаючись на те, що з жовтня 2014 року вона працювала на різних посадах в ДП «Криворізька теплоцентраль».

25 жовтня 2016 року позивач була переведена в групу по претензійно-позовній роботі на посаду провідного спеціаліста з претензійно-позовної роботи керівник групи.

03 лютого 2017 року позивач ОСОБА_2 була звільнена із займаної посади на підставі ч. 3 ст. 38 КЗПП України у відповідності до особистої заяви позивача, яка була обумовлена не власним волевиявленням, а наявністю численних порушень роботодавцем законодавства про працю. Зокрема, після зміни керівництва у січні 2017 року почалися безпідставні порушення трудового законодавства по відношенню до певних працівників, обумовлені лише особистою неприязню, що призвело до їх звільнення. При цьому, особисто у позивача 20 січня 2017 року було відібрано компютерний системний блок, зобовязано повернути до канцелярії оригінали довіреностей на представництво інтересів підприємства та переміщено її працювати до іншого кабінету. Цього ж дня Генеральний директор зобовязала позивача надати письмовий звіт по претензійно-позовній роботі та пояснення щодо неприймання участі у деяких судових засіданням працівників групи з претензійно-позовної роботи. Після надання письмових пояснень щодо виконання своїх посадових обовязків та заяви щодо усунення з боку керівництвом порушення трудового законодавства, позивачу не було надано можливості повернутися працювати до колишнього кабінету, а через протяги у новому кабінеті вона захворіла та з 24.01.2017 року по 02.02.2017 року перебувала на лікарняному.

Посилаючись на те, що вищевикладене призвело до написання нею заяви про звільнення за власним бажанням та на те, що вона є одинокою матірю та самостійно виховує та утримує неповнолітню дитину, позивач просила суд: поновити її на посаді провідного спеціаліста з претензійно-позовної роботи керівника групи «Групи з претензійно-позовної роботи».

Ухвалою суду від 24 квітня 2017 року відповідача ДП «Криворізька теплоцентраль» замінено на правонаступника Публічне акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» (надалі ПАТ «Криворізька теплоцентраль»).

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 18 липня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права. Зокрема, судом не було враховано належне та сумлінне виконання нею своїх посадових обовязків з жовтня 2014 року по лютий 2017 року, а також наявність у діях керівництва підприємства порушень трудових прав позивача, які й призвели до вимушеного звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. Так, керівництвом підприємства не було створено необхідних умов для нормальної високопродуктивної роботи та недодержано вимог ст. 21 КЗпП України. При цьому, позивач вважає, що її переміщення до іншого кабінету було безпідставним та не обумовлене інтересами виробництва, та проведене з метою примусу її до звільнення через неможливість виконувати посадові обовязки. Позивач вважає, що суд першої інстанції не врахував всіх обставин, які передували написанню заяви про звільнення та свідчать про наявність психологічного тиску, безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог. При цьому, позивач вважає, що її звернення до ПАТ «Криворізька теплоцентраль» у лютому 2017 року свідчить про наявність у неї бажання працювати на підприємстві та відсутність волевиявлення щодо звільнення. Крім того, вважає, що суд безпідставно не врахував рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 21.04.2017 року, яким було встановлено порушення трудового законодавства по відношенню до ОСОБА_5 (колеги позивача) та необґрунтовано поставив під сумнів її пояснення, як свідка, щодо порушення трудових прав позивача.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ПАТ «Криворізька теплоцентраль» зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_2, яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, представника відповідача ПАТ «Криворізька теплоцентраль» - ОСОБА_4, яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом установлено, що 16 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_2 була прийнята у відділ зі стягнення заборгованості ДП «Криворізька теплоцентраль», правонаступником якого є ПАТ «Криворізька теплоцентраль» (а.с. 33-35), на посаду спеціаліста з претензійно-позовної роботи II категорії.

01 липня 2015 року переведена спеціалістом з претензійно-позовної роботи І категорії відділу зі стягнення заборгованості.

15 жовтня 2015 року, у зв'язку зі змінами в структурі та штатному розкладі підприємства, переведена юрисконсультом І категорії юридичного відділу.

16 листопада 2015 року переведена на посаду провідного юрисконсульта юридичного відділу.

25 жовтня 2016 року переведена в групу по претензійно-позовній роботі на посаду провідного спеціаліста з претензійно-позовної роботи-керівник групи.

З 24 січня 2017 року по 02 лютого 2017 року позивач перебувала на лікарняному (а.с.38).

03 лютого 2017 року ОСОБА_2 подала заяву про звільнення її з займаної посади за ч.3. ст.38 КЗпП України, шляхом здачі заяви до канцелярії ДП «Криворізька теплоцентраль» за вх. №147 (а.с.12).

Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) від 03.02.2017 року № 32-к ДП «Криворізька теплоцентраль» позивач - ОСОБА_2, провідний спеціаліст з претензійно-позовної роботи - керівник групи з претензійно-позовної роботи, з 03 лютого 2017 року звільнена за власним бажанням за ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 13).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем 03 лютого 2017 року подана заява про звільнення її із займаної посади за власним бажанням на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України та порушень роботодавцем діючого законодавства при звільненні ОСОБА_2 судом першої інстанції не встановлено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом; не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Ч. 1 ст. 21 Хартії основних прав Європейського Союзу від 07.12.2000 року встановлено заборону дискримінації будь-якого виду, зокрема, за ознаками статі, раси, кольору шкіри, етнічного чи соціального походження, генетичних характеристик, мови, релігії, політичних або інших поглядів, приналежності до національної меншини, майнового стану, походження, обмеженої працездатності, віку або сексуальної орієнтації.

Відповідні гарантії рівності закріплено також ст. 2-1 КЗпП України, якою встановлено, що Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Згідно ч.2 ст. 22 КзпП України - відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

Згідно статті 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 лютого 2017 року позивач ОСОБА_2 подала заяву про звільнення її із займаної посади за ч.3. ст.38 КЗпП України (а.с.12), що надавало підстави та зобов'язувало відповідача провести звільнення позивача на її вимогу, як це передбачено ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» по справах про звільнення за ст. 38 КЗпП України суди повинні перевіряти доводи працівника про те, що власник або уповноважений ним орган примусили його подати заяву про розірвання трудового договору.

Ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції, позивачем не надано будь-яких документів та підтверджень щодо здійснення на неї тиску з боку керівництва підприємства або його неправомірних дій, враховуючи бажання позивача звільнитися, її звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

Натомість, судом першої інстанції встановлено та не спростовано у суді апеляційної інстанції, що посадові обов'язки позивача ОСОБА_2 були тимчасово визначені згідно Розпорядження в.о. Генерального директора ОСОБА_6 від 26.10.2016 року № ОР-35 «Про тимчасове виконання обов'язків» у зв'язку із змінами у штатному розкладі - виведенням структурного підрозділу "Юридичний відділ», введенням посади Головного юрисконсульта та групи по претензійно-позовній роботі, відповідно до Наказу №496 від 24.10.2016 року (а.с. 47-48), а саме на позивача тимчасово покладені обов'язки начальника юридичного відділу в частині організаційно - розпорядчих функцій на головного юрисконсульта ОСОБА_5, а в частині контролю претензійно-позовної роботи на провідного спеціаліста групи по претензійно-позовній роботі - керівника групи ОСОБА_2 (а.с. 49).

Генеральний директор ДП «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_7, приступивши 16.01.2017 року до виконання своїх обов'язків, проводила внутрішню перевірку фінансово-господарської діяльності підприємства за період керування підприємством ОСОБА_6, а саме з 25 жовтня 2016 року по 13 січня 2017 року, нею було надано розпорядження надати звіти щодо проведеної роботи Головного юрисконсульта та групи по претензійно-позовній роботі, яка підпорядкована Головному юрисконсульту, за період з 25 жовтня 2016 року по 13 січня 2017 року.

Листом від 23.01.2017 року вхід. №55 «Про надання інформації» ОСОБА_2 повідомила керівника підприємства ОСОБА_7 про проведену роботу, як керівника групи по претензійно-позовній роботі за період з 25 жовтня 2016 року по 13 січня 2017 року, зауваживши що у попереднього керівника підприємства не було питань, чи зауважень щодо її роботи (а.с. 11).

Колегія суддів не вбачає в діях Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_7 будь-яких дій, які свідчать про тиск на ОСОБА_2 та упереджене ставлення до останньої, адже вимоги Генерального директора ДП «Криворізька теплоцентраль» ОСОБА_7 щодо надання Головним юрисконсультом звіту про проведену роботу групи по претензійно-позовній роботі при проведенні внутрішньої перевірки фінансово-господарської діяльності підприємства за період керування підприємством ОСОБА_6 не суперечать норма діючого трудового законодавства України, а, оскільки обовязки щодо контролю групи по претензійно-позовній роботі згідно Розпорядження в.о. Генерального директора ОСОБА_6 від 26.10.2016 року № ОР-35 «Про тимчасове виконання обов'язків» було покладено на керівника групи ОСОБА_2, саме остання й повинна була надавати запитувану інформацію.

Доводи позивача щодо незаконного переведення її до іншого робочого кабінету не можуть бути підставою для поновлення на роботі, оскільки такі дії керівництва стали підставою для звільнення ОСОБА_8 за ч.3. ст.38 КЗпП України та отримання нею відповідних виплат та компенсації, передбачених нормами КЗпП України.

Доводи позивача щодо наявності на її утриманні неповнолітньої дитини теж не можуть бути підставою для поновлення ОСОБА_2 на роботі, оскільки стаття 184 КЗпП України передбачає гарантії щодо збереження робочого місця для певної категорії працівників лише у випадку звільнення за ініціативою роботодавця, тоді як у даному випадку ОСОБА_2 була звільнення на підстав її особистої заяви.

Посилання позивача на судове рішення у подібній справі за позовом ОСОБА_5 до ПАТ «Криворізька теплоцентраль» про поновлення на роботі є безпідставними та суперечать чинному законодавству, згідно якого суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України ( ч.1 ст. 8 ЦПК України).

Фактично доводи, викладені в апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів особами, які беруть участь у розгляді справи, діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Оскільки рішення суду постановлено з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування та відхиляє апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 18 липня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: