У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

СитнікО.М., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про поновлення порушеного права споживача, зобов'язання повернути стягнуті кошти та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 рокуОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»), у якому зазначав, що 30 грудня 2015 року він прийшов до філії ПАТ «Ощадбанк» у с. Високий по вул. 1 Травня, 1 та подав платіжну квитанцію про сплату 1 620 грн 00 коп. за отримання послуг з газопостачання. Касиром філії ПАТ «Ощадбанк» - ОСОБА_5, було запропоновано позивачу сплатити 3 грн комісії за послуги з перерахування вказаних 1 620 грн 00 коп. На запитання позивача про підстави для сплати вказаних 3 грн касир повідомила про наявність на стенді приміщення філії відповідного листа, на якому написано, що «з 26 листопада 2015 року при сплаті послуги за газопостачання береться комісія у розмірі 3 грн за кожен платіж», на підставі якого нормативного документу написано такий лист касир, не пояснила, у зв'язку із чим ОСОБА_4 відмовився від сплати 3 грн комісії та касир в категоричній формі відмовилась приймати платіж у позивача.

Під тиском касира позивач був змушений сплатити вказані 3 грн, на що йому було видано квитанцію, в якій не було визначено призначення платежу.

ОСОБА_4 вважав, що касир філії ПАТ «Ощадбанк», вимогою сплатити 3 грн за перерахування коштів на вказаний рахунок і відмовою приймати платіж без зазначеної комісії, а також не належним оформленням квитанції, на його думку, порушила вимоги абз. 3 ч. 2 ст. 17, п. 2 ч. 1 ст. 19, п. 7 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» і його права, у зв'язку із чим йому було завдано моральної шкоди. Окрім цього, ОСОБА_4 посилався на п. п. 2, 5, 6 ч. 1 ст. 4 «Про захист прав споживачів», яка передбачає право споживача на належну якість обслуговування, відшкодування завданої шкоди порушенням прав споживача та звернення до суду за захистом права.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не може бути задоволена з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що згідно з квитанцією філії ПАТ «Ощадбанк» від 30 грудня 2015 року ОСОБА_4 оплатив кошти у розмірі 1 620 грн за отримання послуг з газопостачання шляхом перерахуванням на рахунок № НОМЕР_1. Також, окремою квитанцією сплачено 3 грн, де в призначенні платежу зазначено: «Комісія с пл.».

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

За положенням ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

Відповідності до ст. 47, ч. 6 ст. 49, ч. 2 ст. 53 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банки самостійно встановлюють процентні ставки та комісійну винагороду по своїх операціях.

Тарифи на розрахунково-касове обслуговування, які надаються банком клієнтам, встановлено згідно з чинним законодавством України, нормативними документами Національного банку України, Статутом банку та з урахуванням міжнародних правил, угод та практики. Банк має право доповнювати Тарифи або змінювати їх з подальшим оприлюдненням їх за допомогою зовнішнього сайту Банку, дошки інформації на точках продажу та ін.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про банки і банківську діяльність» для забезпечення заходів з метою управління ризиками банки самостійно вирішують і створюють постійно діючі комітети, зокрема, тарифний комітет, який щомісячно аналізує співвідношення собівартості послуг та ринкової конкурентоспроможності діючих тарифів, відповідає за політику банку з питань операційних доходів.

Відповідно до п. 35 Статуту ПАТ «Ощадбанк» до компетенції правління Банку (орган управління Банку - п. 32 Статуту) належить затвердження порядку встановлення процентних ставок за активними і пасивними операціями, розмірів комісійних та інших винагород за послуги та/або встановлення таких процентних ставок, розмірів комісійних та інших винагород.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 Положення про комітет тарифної та продуктової політики ПАТ «Ощадбанк», затвердженого постановою правління ПАТ «Ощадбанк» від 28 вересня 2012 року № 528 (зі змінами внесеними постановою правління від 19.05.2014. № 303) - Комітет тарифної та продуктової політики ПАТ «Ощадбанк» (далі - КТПП) є постійно діючим колегіальним робочим органом, створеним правлінням Банку. Основні завдання КТПП полягають у забезпеченні проведення зваженої цінової політики Банку з метою досягнення стратегічних цілей та виконання поточних планів діяльності в частині розвитку, вдосконалення номенклатури та асортименту банківських продуктів і послуг, а також шляхів їх просування на ринку. КТПП є органом, якому делеговано повноваження правління Банку з визначення тарифної та продуктової політики Банку в частині встановлення розмірів комісійних та інших винагород щодо банківських продуктів і послуг (операцій).

До функцій КТПП належить затвердження тарифів установ Банку, встановлення вартості послуг, розгляд пропозицій та прийняття рішень щодо втілення політики Банку з питань операційних доходів (п. 2.2.1., 2.2.2., 2.2.3. Положення). Організаційною формою роботи КТПП є засідання (п. 4.1.). Прийняті Комітетом рішення щодо встановлення й/або зміни тарифів оформляються у вигляді Протоколу засідання Комітету (п.6.1.).

Відповідно до п. 1.7. Положення, рішення КТПП, прийняті в межах його компетенції, є обов'язковими для виконання всіма структурними підрозділами та установами Банку. Посадові особи Банку несуть персональну відповідальність за належне здійснення комерційної діяльності в межах тарифної та продуктової політики, визначеної/затвердженої рішеннями КТПП.

З метою виконання рішення КТПП (протокол № 48 від 20.11.2015.) - введено в дію з 20 листопада 2015 року зміни до чинної редакції Тарифів за послуги установ ПАТ «Ощадбанк» - приймання платежів від фізичних осіб, якими введено комісію у розмірі 3,00 грн за платіж за п. 1.1.8.15. приймання платежів за спожитий природний газ на користь газопостачальних підприємств та їх структурних підрозділів.

Відповідно до рішення Комітету тарифної та продуктової політики АТ «Ощадбанк» (витяг з проколу № 48 від 20.11.2015.) розрахунок собівартості операції з приймання платежів від населення станом на 01 жовтня 2015 року разом з службовою запискою Департаменту роздрібного бізнесу №11/3- 30/2374/1 від 20 листопада 2015 року «Про внесення питання на розгляд КТПП ПАТ «Ощадбанк», якими обґрунтовується встановлення тарифу за послугу банку - приймання платежів за спожитий природний газ на користь газопостачальних підприємств та їх структурних підрозділів у розмірі 3,00 грн за платіж (п. 1.1.8.15.) та затвердження тарифу для обслуговування газопостачальних підприємств та їх структурних підрозділів з якими укладені договори з приймання платежів від побутових споживачів установами ПАТ «Ощадбанк» на рівні 0,3% від загальної суми коштів, що надійшли від побутових споживачів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання, відкриті газопостачальним підприємствам.

Таким чином, на момент вчинення позивачем оплати коштів в установах ПАТ «Ощадбанк» діяли затверджені постановою правління ПАТ «Ощадбанк» від 16 квітня 2009 року № 124 зі змінами та доповненнями (останні зміни та доповнення затверджено протоколом КТПП від 12.05.2016.№14) - Тарифи за послуги установ ПАТ «Ощадбанк».

Згідно з ч.1 ст. 202 ЦК Україниправочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК Україниволевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Тобто, ОСОБА_4, був вільним у своєму виборі фінансової установи і у відповідності до вимог ст. ст. 202, 203 ЦК України, обрав для себе фінансову установу, яка надавала відповідні фінансові послуги на запропонованих вказаним банком умовах і таким чином, сторони погодили між собою умови правочину, тобто сплату 3 грн за приймання платежу за спожитий газ.

Враховуючи викладене, суди дійшли правильного висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що ПАТ «Ощадбанк» своїми діями ввів його в оману, або примусив його звернутися саме до відділення ПАТ «Ощадбанк» для здійснення оплати послуг з газопостачання, які б підтверджували агресивну підприємницьку діяльність з боку відповідача, що передбачена ч. 4 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» зокрема, не зазначено, в чому полягало докучання або неналежний вплив, які мали істотно вплинути на свободу вибору або поведінку позивача.

Посилання ОСОБА_4 на неотримання повідомлення про судове засідання у апеляційному суді спростовується журналом судового засідання від 31 серпня 2016 року та звукозаписом.

Інші доводи касаційної скарги на правильність висновків судів не впливають та їх не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 06 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 31 серпня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Ситнік О.М. Леванчук А.О. МаляренкоА.В.