Провадження № 2/752/261/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.03.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шумко А.В.

при секретарі Бродюк Л.С., Симоненко І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", третя особа Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в договорі іпотеки, -

в с т а н о в и в :

17.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в договорі іпотеки до ОСОБА_2, ТОВ "Кей-Колект". В обґрунтування заявлених вимог заявником зазначено, що він з 14.07.1988 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 26.05.2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено кредитний договір, на виконання умов якого банком надано ОСОБА_2 150 000,00 дол. США на придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1. Цього ж числа, між ОСОБА_2 та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір іпотеки, що був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. Відповідно до умов зазначеного договору, ОСОБА_2 передала в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Згодом йому стало відомо, що з 2012 року на ім"я його дружини - ОСОБА_2, почали надходити листи з вимогами про погашення кредитної заборгованості, однак не від ПАТ "УкрСиббанк", а від ТОВ "Кей-Колект". У зв"язку з тим, що такі вимоги, на його та дружини думку, є пезпідставними, на даний час тривають судові спори з цього питання. На початку 2015 року його дружина отримала від ТОВ "Кей-Колект" листа, відповідно до змісту якого останнє повідомило про свій намір звернути стягнення на предмет іпотеки за правилами ст. 37 Закону України "Про іпотеку". У вказаному листі йшлося також про те, що ТОВ "Кей-Колект" набуло право вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від 26.05.2006 року на підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року, укладеному з ПАТ "УкрСиббанк", а тому є іпотекодержателем нерухомого майна, а саме - житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. За правилами ч. 1 ст. 37 Закону України "Про іпотеку", іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов"язання. ОСОБА_2 Як вииявилося у п.4.2. договору іпотеки від 26.05.2006 року дійсно міститься відповідне застереження. Також зазначив, що своєї згоди на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя (як у вигляді окремого договору, так і у вигляді застереження в договорі іпотеки) своїй дружині ОСОБА_2 не давав. З огляду на те, що договори, що підлягають нотаріальному посвідченню, мають укладатися за згоди другого з подружжя, просив визнати недійсним п. 4.6. та розділ 5 договору іпотеки від 26.05.2006 року.

У судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги з зазначених у позовній заяві підстав, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача ТОВ "Кей-Колект" заперечувала проти позову, просила застосувати строки позовної давності та відомвити у задоволенні позовних вимог з тих підстав, що позивач ОСОБА_1 приховав той факт, що він як чоловік позичальника ОСОБА_2, 26.05.2006 року надав нотаріально посвідчену заяву про те, що він дає свою згоду на передачу в іпотеку житлового будинку та замельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1. Отже, про порушення ніби то його прав, ОСОБА_1 було відомо ще з 2006 року, відтак строк позовної давності, що визначений ст.257 ЦК України у три роки, сплинув ще в 2009 році.

Представник третьої особи ПАТ "УкрСиббанк" заперчувала проти позову, просила відмовити у його задоволенні у повному обсязі.

Вислухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заявлений ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ "Кей-Колект" позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 14.07.1988 року ОСОБА_1 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а.с. 7).

26.05.2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, на виконання умов якого банком надано ОСОБА_2 150 000,00 дол. США на придбання будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8-17).

26.05.2006 року між ОСОБА_2 та ПАТ "УкрСиббанк" було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. (а.с. 18-21).

Відповідно до умов зазначеного договору, ОСОБА_2 передала в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

У договорі іпотеки від 26.05.2006 року також врегульовано порядок звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, порядок якого передбачений п. 4.6. розділу 4 та розділом 5 зазначеного договору.

15.01.2015 року ТОВ "Кей-Колект" направлено на адресу ОСОБА_2 повідомлення про намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку ст.37 Закону України "Про іпотеку", а саме на житловий будинок в АДРЕСА_1. (а.с. 25).

За правилами ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Правилами ст. 10 цього Кодексу визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 зазначає, що до 2015 року він не знав про договір іпотеки, укладений 26.05.2006 року між його дружиною та ПАТ "УкрСиббанк" та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., а з огляду на те, що укладення такого договору в обов"язковому порядку мало відбуватися за його згоди, чого не було дотримано, просив визнати недійсним п. 4.6. та розділ 5 договору іпотеки від 26.05.2006 року.

Заперечуючи проти позову, представник відповідача ТОВ "Кей-Колект" зазначила, що ТОВ "Кей-Колект" набуло право вимоги за договором про надання споживчого кредиту № 0 та договором іпотеки від 26.05.2006 року, що були укладені між ПАТ "УкрСиббанк" та ОСОБА_2 на підставі договору факторингу № 1 від 12.12.2011 року, укладеному з ПАТ "УкрСиббанк". Також зазначила, що позивач ОСОБА_1 приховав той факт, що він як чоловік позичальника ОСОБА_2, 26.05.2006 року надав нотаріально посвідчену заяву про те, що він дає свою згоду на передачу в іпотеку житлового будинку та замельної ділянки, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, якщо не доведено протилежне.

За змістом ст.ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Відповідно до ст.578 ЦК України та ст.6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України, у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним.

Як видно зі змісту наданих представником відповідача у судовому засіданні заяв ОСОБА_1 від 26.05.2006 року, що посвідчені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., ОСОБА_1 надав свою згоду своїй дружині ОСОБА_2. на передачу в іпотеку житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, на умовах за її розсудом (а.с. 149, 150).

З огляду на викладене, позивач ОСОБА_1, надавши своїй дружині нотаріального посвідчену згоду на передачу в іпотеку житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1, на умовах за її розсудом, мав можливість ознайомитися зі змістом договору іпотеки, в тому числі, з п. 4.6. розділу 4 та розділом 5 зазначеного договору, які просить визнати недійсними, а тому вимоги позивача про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в договорі іпотеки з тих підстав, що своєї згоди, в тому числі, нотаріально посвідченої, на укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, як у вигляді окремого договору, та і у вигляді застереження про це в договорі іпотеки, він своїй дружині не надавав, не підлягають задоволенню судом.

За наведених обставин у задоволенні позову належить відмовити повністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 219, 572, 575, 578 ЦК України, ст. 60 СК України, Законом України "Про іпотеку", ст. ст. 10, 11, 60, 88, 208, 213, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, товариства з обмеженою відповідальністю "Кей-Колект", третя особа Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк" про визнання недійсним застереження про задоволення вимог іпотекодержателя в договорі іпотеки - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва. Апеляціна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.В. Шумко