Ухвала

іменем україни

25 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євграфової Є.П., Кадєтової О.В., Карпенко С.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Кременецького районного нотаріального округу Михайлова Г.В, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, в якому просив визначити йому додатковий строк для подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_7, після смерті якого залишилось спадкове майно, яке позивач має намір успадкувати. Однак позивач у встановлений шестимісячний строк до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звернувся у зв'язку із тим, що після смерті батька відповідач повідомила йому про наявність заповіту, за яким ОСОБА_7 заповів усе належне йому майно доньці відповідача, із чим позивач погодився. Лише 24 березня 2016 року, після звернення до нотаріуса, йому стало відомо про те, що із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7 звернулась його дружина ОСОБА_5 й жодного заповідального розпорядження на випадок своєї смерті батько не складав. Крім того, відповідач, подавши заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори, не повідомила і не вказала в заяві про те, що позивач також є спадкоємцем першої черги після смерті свого батька ОСОБА_7 Також позивач пояснював, що, оскільки працює та частко перебуває у відрядженнях, не мав можливості вчасно звернутись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Рішенням Кременецького районного суду від 25 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 29 листопада 2016 року,у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалу апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та вирішити питання по суті справи.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому ЦПК України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення в справі ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7, який був батьком позивача. Про смерть батька позивач знав і мав можливість заявити свої права на спадщину у встановлений законом строк.

Позивач та відповідач мали право на спадкування за законом у першу чергу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України відповідач прийняла спадщину, а позивач у встановлений законом строк - шість місяців з часу відкриття спадщини, заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не надав.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Таким чином, часте перебування у відрядженнях суд вважав неповажними причинами пропуску строку для прийняття спадщини відповідно до положень ч. 3 ст. 1272 ЦК України.

Посилання позивача на те, що він пропустив строк на прийняття спадщини, оскільки відповідач ввела його в оману відомостями про наявність заповіту після смерті батька, із чим він погодився, суд також визнав неповажною причиною для визначення додаткового строку, оскільки згідно із законодавством України дана обставина не є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Будь-якихінших доказів на підтвердження поважності причин пропуску для прийняття спадщини після смерті батька позивач ОСОБА_4 не надав, доводи останнього не пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами на вчинення цих дій. Неоформлення позивачем спадкового майна після смерті батька з огляду на існування заповіту на іншу особу виключає відсутність можливості подати заяву нотаріусу про прийняття спадщини через постійні відрядження.

При цьому суд правильно застосував норми матеріального права на підставі належним чином оцінених доказів, наданих сторонами (ст. 212 ЦПК України).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити та залишити ухвалені в справі рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Кременецького районного суду від 25 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 29 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Є.П. Євграфова

О.В.Кадєтова

С.О.Карпенко