Справа № 265/7093/17
Провадження № 2/265/1845/17
У Х В А Л А

13 жовтня 2017 року місто Маріуполь

Суддя Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» про стягнення компенсації за час затримки виплати заробітної плати, суми індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, -

В С Т А Н О В И В:

12 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернувся до Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області з позовною заявою, в якій просить стягнути з Приватного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма Азовстальбуд» на його користь компенсацію за час затримки виплати заробітної плати, суму індексації заробітної плати, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України, до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Відповідно до частини другої статті 79 ЦПК України, розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

У своїй постанові № 6-1121цс16 від 30 листопада 2016 року Верховний Суд України зазначив, що таким спеціальним законом є Закон України від 08 липня 2011 року № 3674-VІ «Про судовий збір» (далі Закон № 3674-VІ).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, чинній до 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

З 1 вересня 2015 року ця категорія пільговиків звужена. Так, за пунктом 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» у редакції, яка діє з 1 вересня 2015 року, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Отже, починаючи з 1 вересня 2015 року, позивачі у справах за позовними вимогами, що випливають із трудових відносин, не звільняються від сплати судового збору, за винятком позивачів у двох категоріях: про стягнення заробітної плати та про поновлення на роботі.

Структуру заробітної плати визначено у статті 2 Закону України «Про оплату праці», якою передбачено існування основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Втім, відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Виходячи з аналізу наведених положень, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати та є видом відповідальності роботодавця за порушення строків виплати належних звільненому працівникові сум.

Таким чином, вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні має бути сплачена судовим збором.

При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду України, яка міститься у постанові від 30 листопада 2016 року № 6-1121цс16.

За положеннями п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону № 3674-VI, за подання фізичною особою позовної заяви майнового характеру розмір судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб з 1 січня 2017 року становить 1600 гривень.

Таким чином, за вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні позивач мав сплатити судовий збір в сумі 640 гривень (0,4 х 1600), однак всупереч вимогам ч. 5 ст. 119 ЦПК України в матеріалах позовної заяви відсутній документ, що підтверджує сплату судового збору.

Крім того, в порушення вимог п. 3 та п. 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, позовні вимоги ОСОБА_2 є неконкретизованими, оскільки не зазначено за який час та у якому розмірі необхідно стягнути з відповідача заявлені позивачем: компенсацію за час затримки виплати заробітної плати, суму індексації заробітної плати та середній заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, та не надано суду жодних доказів в обґрунтування заявлених вимог, які, зокрема, позивач не просить витребувати.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 в 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України, суддя-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Будівельно-монтажна фірма «Азовстальбуд» про стягнення компенсації за час затримки виплати заробітної плати, суми індексації заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - залишити без руху та надати позивачу строк для усунення зазначених в мотивувальній частині недоліків протягом пяти днів з дня отримання копії даної ухвали.

На ухвалу суду в частині визначення розміру судових витрат може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області протягом пяти днів з дня отримання її копії.

Суддя Гноєвой С.С.