Єдиний унікальний номер 237/1931/17 Номер провадження 22-ц/775/1763/2017
Головуючий у 1 інстанції Ліпчанський С.М. Єдиний унікальний номер 237/1931/17
Доповідач Новосьолова Г.Г. Номер провадження 22-ц/775/1763/2017
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Бахмут

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Новосьолової Г.Г.,

суддів: Новосядлої В.М., Груіцької Л.О.

за участю секретаря Ротар Я.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником Кузнєцовою Оксаною Петрівною, на ухвалу Мар'їнського районного суду Донецької області від 01 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

05 травня 2017 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу, мотивуючи тим, що 08 грудня 2010 року між ним та відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_1 була усна домовленість про обмін не рівноцінними земельними ділянками, які знаходяться на території Октябрьскої сільської ради. Він запропонував на обмін дві земельні ділянки площею по 0,1 га кожна, які призначені для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_4 та ОСОБА_1, будучи власниками земельних ділянок площею 12,32 га та 12,31 га відповідно, які призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, погодились на обмін своїх земельних ділянок на умовах компенсації різниці грошовими коштами у сумі 70 000 гривень. Відповідач ОСОБА_5, засвідчив факт передачі грошових коштів та виступив гарантом виконання зобов'язань.

Сторони домовились документально оформити у нотаріуса через місяць свої домовленості, але через тиждень відповідачі звернулись до позивача з проханням передати їм грошові кошти для вирішення побутових питань, тому погодившись, він передав кошти та отримав від них розписки, в яких зазначено про повернення суми коштів у строк до кінця січня 2011 року у разі не виконання домовленостей.

Але, відповідачі не виконали своїх зобов'язань не з'явившись до нотаріальної контори в обговорений термін, при цьому не відреагували на неодноразові нагадування про необхідність повернення грошових коштів.

У лютому 2011 року ОСОБА_5 повернув позивачу 20 000 гривень та пообіцяв повернути залишок боргу до кінця року. Але, відповідачі своїх зобов'язань до звернення ним до суду не виконали, тому звернувшись до суду просив стягнути на його користь з відповідачів 50 000 гривень.

01 червня 2017 року ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області затверджена мирова угода між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення боргу, і закрито провадження по справі, а саме:

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 12,32 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території ДП №74; п. № 489 Октябрської сільської ради, згідно державного акту на право приватної власності на землю від 10 червня 2001 року, серія НОМЕР_1.

Визнано за ОСОБА_4 право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_2, яка знаходиться на території Октябрської с/р, Великоновосілківського району, Донецької області.

Визнано за ОСОБА_3 право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 12,31 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, державний акт на право приватної власності на землю від 10 травня 2001 року, серія НОМЕР_3, розташована на території ДП № 102, ДП № 101; п. № 662 Октябрської сільської ради.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку загальною площею 0,1 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер НОМЕР_4, яка знаходиться на території Октябрської сільської ради, Великоновосілківського району, Донецької області.

Не погодившись з ухвалою суду відповідачка ОСОБА_1 через свого представника подала апеляційну скаргу, в якій просила ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду справи, мотивуючи порушення судом першої інстанції норм процесуального та неправильного застосування норм матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що вона є власником земельної ділянки загальною площею 12,31 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий НОМЕР_5, яка належить їй на підставі Державного акту на право приватної власності на землю від 10 травня 2001 року, серія НОМЕР_3 та розташована на території ДП № 102, ДП № 101; п. № 662 Октябрської сільської ради Великоновосілківського району Донецької області.

29 серпня 2017 року вона вирішила передати належну їй земельну ділянку в оренду, але з'ясувалось, що оригінал правовстановлюючого документу було втрачено. З метою відновлення документа вона звернулась до адвоката Кузнєцової О.П., яка зробила запити до Головного управління Держкадастру у Донецької області стосовно надання інформації про перебування в її власності земельної ділянки та надання посвідченої копії правовстановлюючого документу на землю.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 97121542, № 9712308 від 13 вересня 2017 року, 10 липня 2017 року реєстратором відділу реєстрації Мар`їнської районної державної адміністрації Донецької області було зареєстровано на підставі ухвали Мар'їнського районного суду Донецької області від 01 червня 2017 року право власності на спірні земельні ділянки за ОСОБА_3.

З Єдиного державного реєстру судових рішень було отримано копію вказаної ухвали суду першої інстанції, яка постановлена з порушенням вимог процесуального права, оскільки вона не відповідає вимогам ст.175 ЦПК України. Мирова угода не була підписана нею, вона взагалі не знала про розгляд справи у суді, затвердження мирової угоди відбулося без неї. Крім, того передача у власність шляхом обміну земельної ділянки з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва суперечить вимогам законодавства України.

Що стосується суті позовних вимог, апелянт стверджує, що кошти в борг у позивача не отримувала, ніяких розписок чи договорів з цього приводу не підписувалось, домовленості про міну своєї земельної ділянки на ділянку ОСОБА_3 площею 0,10 га не було, тому просила ухвалу суду скасувати на направити справу для продовження розгляду, а також просила стягнути з позивача ОСОБА_3 на її користь судові витрати понесені нею у сумі 320 гривень та понесені витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 1 500 гривень.

У судове засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_6, відповідачка ОСОБА_1 та її представник Кузнєцова О.П., відповідач ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_5 не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчать телефонограми за №4736-4738 від 13 жовтня 2017 року, які зареєстровані у журналі телефонограм та знаходиться в матеріалах справи, також це підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

Крім того, до апеляційного суду надійшли заяви від відповідачки ОСОБА_1 та її представника Кузнєцової О.П. про відмову у проведенні судового засідання в режимі відеоконференції та розгляду справи за їх відсутності (а.с.91, 98-100, 104,106).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 311 Цивільного процесуального кодексу України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Згідно зі статтею 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до п.3,4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" № 5 від 12 червня 2009 року, з метою врегулювання спору до судового розгляду суди мають з'ясовувати: чи не відмовляється позивач від позову, чи визнає позов відповідач, чи не бажають сторони укласти мирову угоду. Зазначені процесуальні дії можуть бути вчинені лише в позовному провадженні та повинні здійснюватися не формально; суди мають вживати дієві заходи для примирення сторін та врегулювання спору до судового розгляду, зберігаючи при цьому об'єктивність і неупередженість. Закриваючи провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову чи визнанням укладеної між сторонами мирової угоди, суди повинні враховувати положення статей 174, 175 ЦПК та до ухвалення відповідного судового рішення роз'яснювати сторонам наслідки вчинення відповідних процесуальних дій.

Відповідно до частин 1 і 2 статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

За змістом вказаної статті мирова угода - це складена сторонами з урахуванням інтересів усіх заінтересованих осіб, що беруть участь у справі, угода, яка визнається судом лише після встановлення законності й обґрунтованості її умов, а також з'ясування думки усіх заінтересованих осіб щодо можливості її визнання. Метою такої угоди є врегулювання спору між сторонами, а її умови можуть стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету спору, тобто матеріально-правової вимоги позивача до відповідача, стосовно якої він просить постановити судове рішення. Не може визнаватися судом мирова угода, умови якої не пов'язані зі спірними правовідносинами.

Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд (частина 5 статті 175 ЦПК України).

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_1, ОСОБА_5 про стягнення суми боргу.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу повернення грошових коштів отриманих на підставі договору займу та саме наведені обставини становили предмет спору, і саме така позовна вимога була первинною.

Затверджуючи мирову угоду сторін, суд першої інстанції виходив з того, що вказана мирова угода не суперечить приписам закону, не порушує інтересів інших осіб, стосується предмету спору, при цьому визнав за позивачем ОСОБА_7 право приватної власності на земельну ділянку, яка належала апелянту загальною площею12,31 га призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Таким чином, зі змісту вищевказаних норм процесуального права вбачається, що умови мирової угоди мають стосуватися лише правовідносин сторін, які є предметом спору і не можуть стосуватися вимог, що не заявлялися в позовній заяві.

Виходячи з встановлених обставин та вимог закону, апеляційний суд вважає, що ухвала суду першої інстанції про визнання мирової угоди підлягає скасуванню, тому що вона постановлена в порушенні норм процесуального права, оскільки визнаючи мирову угоду, суд визнав перехід права власності на нерухоме майно, що не було предметом спору і не заявлялось у позовній заяві.

ОСОБА_1 через свого представника Кузнєцову О.П. звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції просила стягнути з позивача ОСОБА_3 на її користь понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 320 гривень.

Проте, апеляційний суд звертає увагу на те, що у п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року передбачено, якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в частині першій статті 293 ЦПК, або судом касаційної інстанції скасовано ухвалу, передбачену у пункті 2 частини першої статті 324 ЦПК, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, пов'язаного з розглядом відповідної апеляційної та/або касаційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами статті 88 ЦПК.

Крім того, ОСОБА_1 через свого представника Кузнєцову О.П. звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції просила стягнути з позивача ОСОБА_3 на її користь понесені витрати по сплаті правової допомоги у сумі 1 500 гривень.

Відповідно до ч.1 , п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи належать витрати на правову допомогу.

Частиною 5 статті 88 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Але, апеляційний суд звертає увагу, що по даній справи рішення суду не ухвалювалось ні судом першої інстанції, ні апеляційною інстанцією, тому вирішення цього питання на даний час є передчасним.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України, ухвала суду як така, що постановлена з порушенням норм процесуального та матеріального права підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 175, 311, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, подану її представником Кузнєцовою Оксаною Петрівною, задовольнити.

Ухвалу Мар'їнського районного суду Донецької області від 01 червня 2017 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: