Справа № 734/3397/16-ц Провадження № 22-ц/795/1863/2017 Головуючий у I інстанції -Бараненко С. М. Доповідач - Губар В. С.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого судді - Губар В.С.

суддів - Вінгаль В.М., Кузюри Л.В.,

із секретарями судового засідання - Бивалькевич Т.В., Шапко В.М.

за участю: ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2017 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Козелецького РВ ДВС Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Бригинець Валентина Миколайовича про визнання неправомірною та скасування постанови старшого державного виконавця про відкриття виконавчого провадження та визнання бездіяльності неправомірною та зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і постановити нову ухвалу, якою задовольнити її скаргу, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Оскаржуваною ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2017 року у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що судом першої інстанції скарга розглядалась на постанову державного виконавця вцілому, проте вимоги скарги стосувались лише п. 2 та п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження, а саме у частині зобов'язання подати декларацію про доходи та майно, попередження про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей, а також щодо стягнення судового збору в сумі 6400 грн.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зобов'язання надати декларацію про доходи та майно, оскільки ч. 5 ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що боржник зобов'язаний за рішенням майнового характеру подати виконавцю декларацію про доходи та майно, проте виконавче провадження відкрито щодо виконання рішення немайнового характеру.

Також ОСОБА_1 не погоджується з відмовою суду у задоволенні скарги в частині стягнення виконавчого збору в сумі 6400 грн., посилаючись на положення ч. 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якої за примусове виконання рішення суду немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати. Окрім того, апелянт вказує, що виконавчий збір стягується після закінчення строку для добровільного виконання рішення суду.

Як вказує апелянт, висновок суду про відмову в задоволенні вимог скарги в частині визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця щодо несвоєчасного направлення боржникові копії постанови про відкриття виконавчого провадження є необґрунтованим, оскільки відповідно до вимог ч.ч. 1-3 ст. 60 ЦПК України суду були надані докази несвоєчасного направлення такої постанови, а саме поштовий конверт зі штемпелем вихідної кореспонденції та витяг з веб-сайту УДППЗ «Укрпошта» всупереч ч. 3 ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження».

На думку ОСОБА_1, неправильне застосування норм матеріального права судом першої інстанції полягає у відмові суду у задоволенні вимог скарги в частині виключення позивача з Єдиного реєстру боржників, оскільки ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що відомості про боржників за рішеннями немайнового характеру до Єдиного реєстру боржників не вносяться.

В письмових запереченнях стягувач ОСОБА_4 просила відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1, а ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2017 року - залишити без змін, посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги та відсутність підстав для скасування рішення суду першої інстанції. Також ОСОБА_4 просила провести розгляд справи у її відсутність.

Козелецький районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області про час і місце розгляду справи сповіщений належним чином та просить розглядати справу без його участі у судовому засіданні. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка суб'єкта оскарження, повідомленого про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Перевіряючи матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційним судом встановлено наступне.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2017 року, зобов'язано ОСОБА_1 звільнити та привести до стану придатного для використання за цільовим призначенням частину земельної ділянки площею 0,0005 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі виконавчого листа № 734/3397/16-ц, виданого 10 травня 2017 року Козелецьким районним судом Чернігівської області, старшим державним виконавцем Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 19 червня 2017 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54140276 (а.с. 7-8).

Вищезазначеною постановою ОСОБА_1 зобов'язано подати декларацію про дохід та майно та попереджено про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей; стягнуто з боржника виконавчий збір/основну винагороду приватного виконавця у розмірі 6400 грн.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що виносячи оскаржувану постанову, державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та відповідно до вимог та правил ЗУ "Про виконавче провадження".

Проте, апеляційний суд з таким висновком суду першої інстанції погодитись не може, з огляду на таке.

Положеннями статті 383 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За приписами ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Невиконання остаточного судового рішення не може бути виправданим у державі, що керується верховенством права.

Згідно до ч.ч.1,2 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів із примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець: здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до положень ч.ч. 5, 6 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, у якій зазначає про обов'язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.

За рішенням немайнового характеру виконавець у постанові про відкриття виконавчого провадження зазначає про необхідність виконання боржником рішення протягом 10 робочих днів (крім рішень, що підлягають негайному виконанню).

Частиною 3 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що за примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.

З матеріалів справи убачається, що постановою старшого державного виконавця Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області від 19 червня 2017 року відкрито виконавче провадження щодо виконання судового рішення, яким зобов'язано ОСОБА_1 звільнити та привести до стану придатного для використання за цільовим призначенням частину земельної ділянки площею 0,0005 га з кадастровим номером НОМЕР_1, яка розташована в АДРЕСА_1.

Відтак, зважаючи на сукупність обставин справи та наявних у справі доказів, апеляційний суд приходить до переконання, що державний виконавець в цьому випадку не здійснив усіх, передбачених законом дій, та дійшовши помилкового висновку про те, що рішення суду, яке підлягає виконанню на підставі виконавчого листа від 10.05.2017 р., є рішенням майнового характеру.

З огляду на сукупність обставин справи, висновок державного виконавця про внесення ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників відповідно до ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження», з яким погодився суд першої інстанції, є необґрунтованим, оскільки, як убачається з рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 09 лютого 2017 року, між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 існував спір немайнового характеру. Зазначене судове рішення набрало законної сили згідно з ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 20 квітня 2017 року.

Відтак, апеляційний суд приходить до висновку про обґрунтованість скарги про неправомірність п.2 та п. 3 постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 червня 2017 року у частині зобов'язання ОСОБА_1 подати декларацію про доходи та майно та попередження її про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей та в частині стягнення виконавчого збору в сумі 6400 грн. Зважаючи на наявність рішення немайнового характеру, державний виконавець не мав правових підстав для внесення відомостей про боржника ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників, а відтак дії державного виконавця є неправомірними як такі, що суперечать ч. 5 ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження». Інші вимоги скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.

Як встановлено апеляційним судом, в матеріалах справи відсутні належні і допустимі документальні докази, які б достовірно засвідчили належне направлення боржнику копії постанови про відкриття виконавчого провадження.

Зазначені обставини не були з»ясовані і не досліджувались судом першої інстанції, що призвело до помилкового вирішення справи

Апеляційним судом Чернігівської області 04 жовтня 2017 року на адресу Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівської області згідно протокольної ухвали направлявся запит про надання для огляду в судовому засіданні матеріалів (або належним чином завіреної копії) виконавчого провадження щодо виконання виконавчого листа № 734/3397/16-ц, виданого Козелецьким районним судом Чернігівської області від 10 травня 2017 року, проте зазначене виконавче провадження апеляційному суду надано не було.

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що на підставі п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановлення у цій справі нової ухвали про часткове задоволення скарги ОСОБА_1

Керуючись ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Козелецького районного суду Чернігівської області від 10 серпня 2017 року скасувати.

Визнати неправомірною постанову про відкриття виконавчого провадження від 19 червня 2017 року, винесену старшим державним виконавцем Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Бригінцем Валентином Миколайовичем у частині зобов'язання ОСОБА_1 подати декларацію про доходи та майно та попередження про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей та в частині стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 6400 грн.

Визнати неправомірними дії старшого державного виконавця Козелецького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області Бригінця Валентина Миколайовича при здійсненні виконавчого провадження № 54140276, які полягають у внесенні відомостей про ОСОБА_1 до Єдиного реєстру боржників.

В задоволенні інших вимог скарги відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: