АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1952/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : Васильківська Т. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБондаренка С. І.
суддівХрапка В. Д., Новікова О. М.
при секретаріНаконечній М. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Комунального підприємства «ВодГео» виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «ВодГео» виконавчого комітету Смілянської міської ради Черкаської області про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що наказом директора КП «ВодГео» №13к від 10 вересня 2012 року його було прийнято на посаду начальника відділу договірного абонентського відділу. Після цього назва зазначеного відділу неодноразово змінювалася та змінювалася назва його посади. Остання назва відділу «Відділ збуту», а посада на якій він працював мала назву «Начальник відділу збуту».

19 квітня 2016 року позивача було обрано секретарем первинної профспілкової організації даного підприємства, тобто він являється членом виборного органу.

З 01 вересня по 07 вересня 2016 року ОСОБА_6 перебував на лікарняному.

31 жовтня 2016 року пунктом 5 наказу директора КП «ВодГео» за №39-к його звільнено з посади начальника відділу збуту у зв'язку із скороченням штату працівників, п.1 ст.40 КЗпП України.

Позивач вважає, що звільнення відбулося незаконно, оскільки про вивільнення він дізнався тільки 13 жовтня 2016 року на засіданні первинної професійної спілки президії КП «ВодГео» із порядку денного, що засідання проводиться в зв'язку з розглядом подання директора КП «ВодГео» від 12 жовтня 2016 року про надання згоди на розірвання трудового договору з працівниками підприємства у зв'язку зі скороченням чисельності працівників підприємства. З вказаного подання йому стало відомо, що в ньому зазначено і його прізвище. На даному засіданні він був присутній тільки через те, що являється секретарем професійної спілки підприємства.

Про те, що посада «начальника відділу збуту» буде скорочена і позивач буде звільнений з роботи 31 жовтня 2016 року його персонально ніхто не попереджав.

За два місяці до звільнення працівників новий штатний розпис, який мав діяти з 01 листопада 2016 року не був діючим і за новим штатним розписом посади працівників, які підлягали звільненню у зв'язку із внесенням змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників не пропонувалися. Згідно штатного розпису по КП «ВодГео», який мав вступити в дію з 01 листопада 2016 року «Відділ збуту» має нову назву «Відділ реалізації послуг та збору доходів». В даному штатному розписі посада начальника цього відділу має назву «Начальник відділу реалізації послуг та збору доходів». З 01 листопада 2016 року на дану посаду прийнято іншу особу, а по новому штатному розпису ця посада або інша позивачу не пропонувалась. Інші працівники «Відділу збуту» були автоматично переведені на новий штатний розпис.

Оскільки з 19 квітня 2016 року і по день звільнення позивача за ініціативою роботодавця, ОСОБА_6 являвся членом виборного органу первинної профспілкової організації працівників КП «ВодГео» його звільнення мало бути погоджене в обов'язковому порядку з вищим виборним органом або об'єднання професійних спілок, яким в м. Сміла є координаційна рада професійних спілок м. Сміла.

Крім цього, позивач у жовтні 2015 року обраний депутатом Смілянської міської ради Черкаської області та на даний час здійснює свої повноваження як депутат, в зв'язку з чим на нього поширюється Закон України «Про статус депутатів місцевих рад».

Будучи депутатом Смілянської міської ради від одночасно працював і на КП «ВодГео». Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу від займаної посади, виключений з навчального закладу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважена ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду. Оскільки він не був попереджений про звільнення з роботи в порядку, який передбачено законом, то директор КП «ВодГео» відповідно до зазначеного закону не мав підстав звільняти його з роботи.

Крім того, на утриманні позивача перебувають двоє малолітніх дітей, а дружина не працює в зв'язку з доглядом за дитиною до трьох років, тому він мав переважне право на залишення на роботі.

Внаслідок незаконного звільнення з роботи ОСОБА_6 завдано моральної шкоди, яка полягає в тому, що він безпідставно був позбавлений права на отримання заробітку, внаслідок чого був змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя та сім'ї. Завдану моральну шкоду оцінює в 10000 гривень.

На підставі викладеного просив суд визнати незаконним пункт 5 наказу директора Комунального підприємства «ВодГео» Смілянської міської ради Черкаської області №39-к від 31 жовтня 2016 року про його звільнення з посади начальника відділу збуту в зв'язку із скороченням штату працівників;

поновити його на роботі на посаді начальника відділу збуту Комунального підприємства «ВодГео» Смілянської міської ради Черкаської області;

стягнути з Комунального підприємства «ВодГео» Смілянської міської ради на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01 листопада 2016 року до дня поновлення на роботі;

стягнути з Комунального підприємства «ВодГео» Смілянської міської ради на його користь компенсацію за заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 10000 гривень;

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, виходив з того, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог закону.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_6 10 вересня 2012 року наказом №13-к від 10 вересня 2016 року прийнятий на посаду начальника відділу ДНВ Комунального підприємства «ВодГео», що підтверджується копією трудової книжки (а.с.11).

Відповідно до пояснень наданих позивачем, відділ ДНВ (договірний абонентський відділ) КП «ВодГео» неодноразово змінював свою назву, останньою з яких є відділ збуту КП «ВодГео», в зв'язку з чим і змінено назву його посади - начальник відділу збуту.

Згідно пункту 5 наказу директора Комунального підприємства «ВодГео» Смілянської міської ради Черкаської області №39-к від 31 жовтня 2016 року ОСОБА_6 звільнено з посади начальника відділу збуту в зв'язку зі скороченням штату працівників з 31 жовтня 2016 року (а.с.19).

В пункті 19 Постанови №9 від 9 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного суду України роз'яснив, що розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Відповідно штатного розпису по КП «ВодГео» з 01 травня 2016 року була наявна посада начальника відділу збуту (а.с.17-18).

Згідно штатного розпису по КП «ВодГео», який був введений в дію з 01 листопада 2016 року, посада начальника відділу збуту відсутня (а.с.39-42).

Згідно наказу директора КП «ВодГео» №126-К від 29 серпня 2016 року «Про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників» були скорочені деякі посади та виведені із штатного розпису, серед яких була і посада начальника відділу збуту (а.с.63).

Частиною 3 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації працівник, на власний розсуд, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

З протоколу засідання профспілкової президії КП «ВодГео» від 13 жовтня 2016 року вбачається, що позивачу була запропонована єдина вільна посада слюсар тех../уст. 4 розряду служби водовідведення, від якої позивач відмовився .(а.с.15-16).

Таким чином, твердження позивача про те, що йому не було запропоновано іншу вакантну посаду суперечить матеріалам справи.

У апеляційній скарзі ОСОБА_6 вказує на те, що він, всупереч ч.1 ст. 49-2 КЗпП не був персонально попереджений відповідачем про вивільнення не пізніше ніж за два місяці.

З матеріалів справи вбачається, що в зв'язку з перебуванням позивача на лікарняному, на його адресу АДРЕСА_1, яка зазначена в його особовій картці як місце проживання за державною реєстрацією (а.с.129), 02 вересня 2016 року було направлено повідомлення про наступне скорочення численності працівників КП «ВодГео», відповідно до якого ОСОБА_6 повідомлено про скорочення його посади начальника відділу збуту КП «ВодГео» та запропоновані вакантні посади (а.с.36-38), проте вказане повідомлення повернулось до відповідача за закінченням терміну зберігання.

Допитаний в якості свідка під час судового засідання у суді першої інстанції ОСОБА_7 надав суду покази, які позивачем не спростовані, що 01 вересня 2016 року він по телефону повідомив ОСОБА_6 про необхідність явки до відділу кадрів КП «ВодГео» для ознайомлення з наказом директора КП «ВодГео» про внесення змін до штатного розпису та скорочення чисельності працівників та повідомив про подальше його звільнення з посади начальника відділу збуту.

Таким чином відповідач, всі можливі заходи направлені на повідомлення позивача про наступне вивільнення вчинив, і в сукупності, дані докази підтверджують ту обставину, що позивач був попереджений про наступне вивільнення в строки визначені законом.

Обґрунтовуючи свої вимоги, ОСОБА_6 зазначав, що у жовтні 2015 року він був обраний депутатом Смілянської міської ради та здійснює свої повноваження як депутат і на нього поширюється дія Закону України «Про статус депутатів місцевих рад». Тобто працюючи в КП «ВодГео» він одночасно здійснював свої повноваження як депутат міської ради.

Згідно ч.3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» депутат місцевої ради може бути звільнений з роботи з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за умови його попередження в порядку, встановленому законом. Про таке попередження відповідний власник або уповноважений ним орган письмово повідомляє не менш ніж за 15 днів відповідну місцеву раду.

Проте, ч.3 ст. 33 Закону України «Про статус депутатів місцевих рад» не ставить в залежність відповідача на звільнення працівника, який є депутатом місцевої ради, лише після отримання на це згоди місцевої ради.

Висновки суду підтверджені належними, дослідженими в судовому засіданні доказами, яким суд дав оцінку відповідно до норм цивільно-процесуального законодавства та відповідають нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

За таких обставин, колегія суддів, приходить до висновку, що судом першої інстанції було ухвалене правильне по суті та справедливе рішення, а тому не вбачає підстав для його зміни чи скасування.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити, а рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 21 серпня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :