АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4746/17 Справа № 205/1452/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В.С. Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2016 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2016 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 09 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого банк надав останній грошові кошти у сумі 300 000 доларів США, шляхом їх зарахування на поточний рахунок, а вона зобов'язалась щомісячно повертати кредит у повному обсязі зі сплатою процентів у розмірі 14,50 річних, зі строком повернення до 08 червня 2018 року.

З метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань позичальника по вказаному кредитному договору, 09 червня 2008 року між банком та Кузнецовим В.Л., укладено договір поруки № 0/2, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати за виконання позичальником усіх його зобов'язань у солідарному порядку перед кредитором у повному обсязі, що витикають з кредитного договору, в тому числі, за повернення суми боргу, процентів за використання кредитних коштів та штрафних санкцій.

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_3 встановлених за споживчим кредитним договором № 0 станом на 16 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 125 628, 29 доларів США.

На підставі вищевикладеного, ПАТ «УкрСиббанк» просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 0 від 09 червня 2008 року у сумі 125 628,29 доларів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 червня 2016 року позовні вимоги задоволено та стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором № 0 від 09 червня 2008 року у сумі 125 628,29 доларів США та пеня у розмірі 350 852,64 грн.( т.1 а.с.178-180).

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення в частині солідарного стягнення з нього заборгованості за кредитним договором та витрат зі сплати судового збору ( т.2 а.с.18-20).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використовувати та повернути банку кредит в іноземній валюті в сумі 300 000 доларів США та сплатити проценти за користування в розмірі 14,50% річних, шляхом внесення ануїтетних платежів в порядку і на умовах, визначених договором, строком користування до 08 червня 2018 року (а.с.14-20).

09 червня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір поруки №0/2, за умовами якого, останній зобов'язався перед кредитором відповідати за невиконання ОСОБА_3 усіх її зобов'язань за кредитним договором № 0 від 09 червня 2008 року (а.с.24-25).

У зв'язку із неналежним виконанням зобов'язань ОСОБА_3 встановлених за споживчим кредитним договором № 0 станом на 16 лютого 2016 року утворилась заборгованість у розмірі 125 628, 29 доларів США.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 546 ЦК України, передбачено виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. Загальні умови виконання зобов'язання зазначені у ст. 526 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або в повному обсязі.

Відповідно до ст.554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Як видно з матеріалів справи, боржник та поручитель первинно взяли на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідною процентною ставкою у строк до 08 червня 2018 року, в порядку визначеному кредитним договором.

Поряд з цим, сторони встановили, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 (тридцяти) календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, процентна ставка встановлюється у розмірі 14,50 процентів річних. Після закінчення цього строку та кожного наступного місяця кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов договору.

За користування кредитними коштами понад встановлений договорам термін банк автоматично нараховує проценти на прострочену суму основного боргу за процентною ставкою в розмірі збільшеному вдвічі від ставки, вказаної в п.1.3.1 договору про надання споживчого кредиту № 0.

Встановивши вищевстановлені обставини у справі, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про дію договору поруки та правомірність нарахування кредитором процентів.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки, що призвело до збільшення обсягу зобов'язань Кузнецова В.Л. не заслуговують на увагу суду, оскільки спростовуються умовами договору.

За таких обставин, судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України повно, всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

Колегія суддів вважає, що доводи, які викладені у апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а зводяться лише до переоцінки доказів, наведених у рішенні суду.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 29 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

Н.М. Деркач

М.О. Макаров