У Х В А Л А

27 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Гуменюка В.І., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 липня 2017 року в справі за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання,

встановила:

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 8 грудня 2016 року, позовні вимоги комунального підприємства «Харківські теплові мережі» задоволено частково: стягнуто з відповідачів на користь позивача в солідарному порядку заборгованість за послуги з теплопостачання за період з 6 жовтня 2008 року по 31 березня 2012 року в розмірі 5 тис. 419 грн 22 коп. та судовий збір по 27 грн 10 коп. з кожного.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29 жовтня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 8 грудня 2016 року залишено без змін.

У серпні 2017 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2017 року з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме частини 1 статті 1, статті 4, статті 264, частини 1 статті 601, 1166, 1193 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження зазначеної підстави заявниця надала судові рішення Вищого господарського суду України від 15 серпня 2012 року та від 14 січня 2009 року, Вищого адміністративного суду України від 2 квітня 2015 року, від 2 серпня 2006 року, від 2 грудня 2015 року, від 29 травня 2013 року та ухвали Верховного Суду України від 10 жовтня 2007 року та від 6 квітня 2011 року, в яких, на її думку, зазначені норми матеріального права застосовані по-іншому.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що у допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

У судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанції, на підставі наданих сторонами доказів, встановлених у справі обставин та виходячи із положень статей 64, 67, 150, 156, 162 Житлового кодексу Української РСР, статей 256-257, 264 ЦК України, дійшов висновку про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за надані послуги з теплопостачання за певний період із урахуванням позовної давності за останні три роки.

Разом з тим, у наданій для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 10 жовтня 2007 року, суд касаційної інстанції переглядав в порядку касаційного провадження справу про відшкодування збитків, завданих внаслідок споживання необлікованої електроенергії та погодився з висновками судів попередніх інстанцій про зменшення суми завданої позивачу шкоди на підставі статті 1193 ЦК України, із врахуванням скрутного майнового становища відповідачки, її стану здоров'я, наявності у неї хворої доньки та малолітнього сина.

Отже, в наданій заявником для порівняння ухвалі Верховного Суду України від 10 жовтня 2007 року, та в судовому рішення про перегляд якого подано заяву, наявні різні: правовідносини, підстави позову, зміст позовних вимог, встановлені судами фактичні обставини та матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Надані для порівняння судові рішення Вищого господарського суду України від 15 серпня 2012 року та від 14 січня 2009 року, Вищого адміністративного суду України від 2 квітня 2015 року, від 2 серпня 2006 року, від 2 грудня 2015 року, від 29 травня 2013 року та ухвали Верховного Суду України від 6 квітня 2011 року не можуть бути прикладами неоднакового застосування норм матеріального права, оскільки суди касаційної інстанції скасували рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направили справи на новий розгляд з підстав порушення судами норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

ухвалила:

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги з теплопостачання за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 8 липня 2017 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Сімоненко

В.І. Гуменюк

Я.М. Романюк