23.10.2017 року Провадження №2/425/578/17
Справа №425/2253/17
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Гайворонська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Рубіжанська міська рада в особі Центру з надання адміністративних послуг загального відділу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов`язати зняти її з реєстраційного обліку,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа: Центр надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Луганської області, якою просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 80 будинку № 22 по вулиці Будівельників в місті Рубіжне Луганської області та зобов`язати примусового зняти його з реєстраційного обліку у вказаній квартирі.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 23 жовтня 2017 року для розгляду справи по суті особи, які беруть участь у справі, не зявились. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача розглянути справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. При цьому зазначила, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) їй відомий та зрозумілий, а додаткового розяснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. Третя особа, подала суду заяву, в якій просила справу розглянути без участі її представника.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У звязку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 25 вересня 2017 року та 23 жовтня 2017 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечила проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання.
Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказала на те, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1. В зазначеній квартирі має зареєстроване місце проживання ОСОБА_2, який фактично з 2015 року в квартирі не проживає, тому позивач вважає, що відповідач втратив право користування цією квартирою. А оскільки відповідач сам не здійснив зняття з реєстрації у цій квартирі, це заважає позивачу повною мірою використовувати свої повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою.
На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
Девятнадцятого травня 2011 року між наймачем ОСОБА_2 (вітчимом ОСОБА_1) та власником квартири АДРЕСА_2 - ОСОБА_3, був укладений договір найму. З огляду на положення пунктів 4 і 5 цього договору, ОСОБА_4 взяв на себе зобов`язання, в разі смерті власника квартири, на першу вимогу інших власників квартири, квартиру звільнити (а.с.8).
Того ж дня, 19 травня 2011 року, ОСОБА_2 зареєстрував своє місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 серпня 2016 року, посвідченого державним нотаріусом Рубіжанської міської нотаріальної контори Луганської області (спадкова справа № 106/2013 року, зареєстровано в реєстрі за № 340), ОСОБА_1, після смерті ОСОБА_5 (у звязку з відмовою спадкоємиці першої черги дочки спадкодавця ОСОБА_6, яка є ОСОБА_7) отримала її спадщину, яка складається з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.7).
Відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання, складеного 23 жовтня 2017 року власницею житлового приміщення ОСОБА_1 в присутності сусідів-свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, ОСОБА_2 з 2015 року в квартирі АДРЕСА_4 не мешкає (а.с.27,28-29,30,31-32).
Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо втрати відповідачем права користування квартирою на підставі договору найму.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.
В силу положень частини 1 статті 810 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов`язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.
Разом з цим суд враховує, що будь-які договори є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків.
Тому, для вирішення спору, суд послуговується пунктами 4 і 5 договору найму, що був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_10, за якими ОСОБА_4 взяв на себе зобов`язання, в разі смерті останньої, на першу вимогу інших власників квартири, квартиру звільнити.
Позивач надала суду докази того, що ОСОБА_10 померла, а новим і єдиним власником квартири стала вона.
Тож з огляду на це, суд вважає, що укладений відповідачем договір, фактично, передбачає втрату ним права користування квартирою і виникнення обов`язку її звільнити в разі смерті ОСОБА_10 та пред`явлення вимоги новим власником.
Поданий позов вказує на те, що ОСОБА_11 як новий і єдиний власник вартири таку вимогу пред`являє.
А тому позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування квартирою № 80 у будинком №22, що розташований по вулиці Будівельників у місті Рубіжне Луганської області слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розглядаючи вимогу позивача щодо зобов`язання зняти відповідача з реєстрації місця проживання, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно з частиною першою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З огляду на положення частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV та пункту 3.1. розділу ІІІ «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22 листопада 2012 року, судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо воно набрало законної сили, є достатньою правовою підставою для реалізації права власника житлового приміщення на звернення до органів реєстрації для проведення цим органом відповідних реєстраційних дій щодо зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням на підставі рішення суду.
За таких обставин, та враховуючи недоведеність позивачем порушення, невизнання чи оспорювання її зазначеного права, вимога щодо зобов`язання зняти відповідача з реєстрації місця проживання в квартирі № 80 у будинку №22, що розташований по вулиці Будівельників у місті Рубіжне Луганської області відповідача є передчасною, та такою, що не підлягає задоволенню.
Тому, позов слід задовольнити частково.
Отже, керуючись статтями 1-11,15,57-64,159-197,208,209,212-215,224-233 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Рубіжанська міська рада в особі Центру з надання адміністративних послуг загального відділу про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зобов`язання зняти її з реєстраційного обліку, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) таким, що втратив право користування квартирою № 80 у будинку № 22, що розташований по вулиці Будівельників у місті Рубіжне Луганської області.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Д.С. Коваленко