АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 679/1993/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1477/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Грох Л.М., Костенка А.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю: представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Правекс-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 про захист прав споживача, визнання договору частково недійсним з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 6 травня 2016 року,

встановила:

В жовтні 2015 року ПАТ КБ «Правес-Банк» (далі Банк) звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 10.08.2005 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит в розмірі 18660 Євро зі сплатою відсотків у розмірі 14% на рік з кінцевим терміном погашення 10.08.2020 року.

В той же день між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель взяла на себе зобовязання по забезпеченню виконання позичальником умов кредитного договору.

В звязку з неналежним виконанням позичальником своїх зобовязань за кредитом, станом на 15.06.2015 року заборгованість становить 12 416,30 Євро, що складається з 3 337 Євро заборгованості за кредитом; 4 135,85 Євро боргу по сплаті процентів та 4 944,22 Євро неустойка (пеня) за процентами, які Банк просив стягнути з боржників солідарно.

В грудні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом до ПАТ КБ «Правекс-Банк» про визнання недійними п.п. 1.3, 9.1 кредитного договору від 10.08.2005 року.

На підтвердження доводів зустрічної позовної заяви позивач зазначив, що спірні пункти кредитного договору суперечать ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів», оскільки містить несправедливі положення щодо можливості кредитора в односторонньому порядку збільшувати відсоткову ставку за користування кредитними коштами, зокрема, 11.12.2007 року відбулося її збільшення з 14% на рік до 32%. Передбачена у вказаних пунктах договору можливість збільшення відсоткової ставки у разі неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором не відповідає вимогам цивільного законодавства. Таке збільшення відсотків та одночасне право Банку на стягнення пені за прострочення виконання грошового зобовязання порушує принцип заборони притягнення особи до повторної відповідальності за одне і те ж саме порушення, закріплений в ст. 61 Конституції України. Також встановлення відсотків за користуванням кредиту в розмірі 17% та більше та пені в подвійному розмірі процентної ставки (34% і більше), що становить від 51% до 96% від суми неповернутого кредиту за рік, є несправедливим, суперечить принципам розумності і добросовісності, створює істотний дисбаланс договірних прав і обовязків на шкоду позичальника. Крім того, п. 9.1 кредитного договору суперечить вимогам цивільного законодавства в частині визначення виконання зобовязання в Євро, а не в гривнях.

Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 6 травня 2016 року позов ПАТ КБ «Правекс-Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» заборгованість за кредитним договором № 1536-007/05Р від 10 серпня 2005 року в розмірі 5 227,07 Євро і 25 979 грн. 93 коп., що складається із заборгованості за кредитом в розмірі 3337 Євро, заборгованості за процентами в розмірі 1890,07 Євро та пені в розмірі 25 979 грн. 93 коп.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Правекс-Банк» судовий збір в розмірі по 1121 грн. 10 коп. з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог Банку відмовлено.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Правекс-Банк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - ОСОБА_1 про захист прав споживача, визнання кредитного договору частково недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову Банку відмовити, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, порушення норм процесуального і матеріального права.

Вказала, що суд не дав належної оцінки доказам в справі, яка вказують на порушення кредитором вимог ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» при укладенні спірного договору та його виконанні, належним чином не перевірив обставин, які зазначені в зустрічній позовній заяві.

Зокрема, суд прийняв до уваги в якості належного та допустимого доказу розрахунок кредитного боргу, проведений Банком, не дослідивши при цьому оригіналів платіжних документів. Пункти 1.3., 9.1. кредитного договору є нікчемними відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, тому вони не повинні бути застосовані судом. Умови договору не відповідають ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» в звязку з їх несправедливістю з огляду на те, що протягом 2005-2008 років відсоткова ставка за кредитом безпідставно неодноразово збільшувалася, при початковій ставці 14%, станом на 11.12.2007 року вона була встановлена в розмірі 32%. При цьому Банк встановив відповідальність за невиконання зобовязання у вигляді збільшення процентної ставки та стягнення пені, що є порушенням ст. 61 Конституції України. Відповідальність за невиконання грошового зобовязання в Євро, яка встановлена п.9.1. кредитного договору суперечить вимогам чинного законодавства. Судом також не враховано, що в даному випадку порука є припиненою в силу ч. ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України. Кредитор в односторонньому порядку збільшив процентну ставку за користування кредитом, що призвело до збільшення обсягу відповідальності як боржника, так і поручителя. Крім того, Банк не предявив до поручителя вимоги про стягнення коштів в межах шестимісячного строку з дня настання строку виконання осново зобовязання, тому порука ОСОБА_1 є припиненою також і з цих підстав.

В суді представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги.

Представник Банку в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасника процесу, перевіривши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, 10.08.2005 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №1536-007/05Р, за умовами якого позичальник отримав кредит в розмірі 18660 Євро для придбання житла зі сплатою відсотків у розмірі 14% на рік з кінцевим терміном погашення 10.08.2020 року.

В той же день між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №1536-007/05Р, відповідно до якого поручитель взяла на себе зобовязання по забезпеченню виконання позичальником умов кредитного договору.

Банк свої вимоги за договором кредиту виконав, надав кредит на умовах, визначених сторонами договору. Однак ОСОБА_2 свої договірні зобовязання виконував неналежним чином, в звязку з чим станом на 15.06.2015 року заборгованість становить 12 416,30 Євро, в тому числі 3 337 Євро заборгованості за кредитом; 4 135,85 Євро боргу по сплаті процентів та 4 944,22 Євро неустойка (пеня) за процентами.

При вирішенні спору суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку має місце невиконання умов кредитного договору з боку позичальника, в звязку з чим виник борг, розрахунок якого проведений Банком у відповідності до вимог закону та фактичних обставин справи. Судом не були встановлені передбачені законом підстави для визнання кредитного договору недійсним та припинення поруки.

Відповідно до ст. 256 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України та інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч.ч. 1 ст.ст. 628, 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

За ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк, або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязуються надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які складися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобовязаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно до п. 1.3. кредитного договору №1536-007/05Р від 10.08.2005 року, у кожному випадку невиконання (неналежного виконання) позичальником своїх зобовязань за договором (відносно строків сплати процентів і повернення кредиту та/або сплати процентів та/або повернення кредиту не в повному обсязі), розмір процентної ставки збільшується на 1% річних, починаючи з розміру, встановленого в п. 1.2. кредитного договору. У випадку наступного невиконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, розмір процентної ставки збільшується з урахуванням збільшення процентних ставок, зроблених раніше, відповідно до умов даного пункту договору. Новий розмір процентної ставки встановлюється з дня, наступного за днем, в який позичальник повинен був виконати свої зобовязання, однак не виконав їх або виконав не в повному обсязі.

Пунктом 9.1. вказаного договору встановлено, що за порушення строків погашення заборгованості за кредитом або внесення процентів за користування грошовими коштами позичальник сплачує банку пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в п. 1.2. даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Приймаючи до уваги зміст вищезазначених пунктів кредитного договору, оскільки сторони погодили можливість збільшення процентної ставки за умови неналежного виконання позичальником своїх зобовязань, слід прийти до висновку, що збільшення відсоткової ставки в даному випадку відбулося з дотриманням вимог договору та закону, і не може вважатися односторонньою зміною відсоткової ставки.

Як вбачається з розрахунку заборгованості по кредиту, наданого Банком, ОСОБА_2 проводив оплату кредитних платежів з порушенням строку, встановленого договором, не в повному обсязі, тому були всі підстави для збільшення процентів відповідно до п. 1.3. кредитного договору.

Заперечення апелянта щодо неправильності проведення розрахунку заборгованості суд правомірно не прийняв до уваги, оскільки належними та допустимими доказами (ст.ст. 58, 59 ЦПК України) сторона апелянта не спростувала визначені в розрахунку Банку показники.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Пунктами 1.1. договору поруки №1536-007/05Р від 10.08.2005 року, укладеного між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 передбачено обовязок останньої, як поручителя, нести солідарну відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором щодо сплати процентів, неустойки (штрафу, пені), вчасного та у повному обсязі, в строк до 10.08.2020 року погашення основної суми боргу за кредитом та будь-якого збільшення цієї суми, яке прямо передбачено умовами кредитного договору. Поручитель стверджує, що він ознайомлений зі змістом зобовязання, яке забезпечене порукою та не має претензій до умов кредитного договору.

Таким чином умовами договору поруки прямо передбачено обовязок ОСОБА_1 відповідати за будь-яке збільшення суми кредиту у випадках, передбачених кредитним договором (п. 1.3. договору кредиту).

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачене законом.

Оскільки договором поруки передбачено можливість збільшення суми кредиту у випадках, встановлених кредитним договором, тому і зміна розміру процентної ставки в даному випадку, що призвела до загального збільшення кредитного боргу, не може бути визнано обставиною, відповідно до якої порука є припиненою за ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до п. 4.1. договору поруки №1536-007/05Р, він набуває чинності з моменту підписання сторонами і діє до 2023 року.

Слід прийти до висновку, що оскільки вказаним пунктом визначено строк дії договору поруки, який в контексті ч. 4 ст. 559 ЦК України є строком дії поруки, тому твердження апелянта про припинення поруки в звязку зі спливом шестимісячного строку для предявлення вимоги до поручителя є безпідставним.

Необхідно також зауважити, що строк виконання основного зобовязання в даному випадку не був змінений, і відповідно до умов договору кредиту встановлений до 10.08.2020 року.

Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пеню) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

Твердження апелянта про порушення Банком вимог ст. 61 Конституції України також є необґрунтованим, оскільки за умовами спірного кредитного договору збільшення процентів за користування кредитом передбачено у випадку неналежного виконання боржником своїх зобовязань по кредиту і полягає у збільшенні розміру процентної ставки за кожен випадок невиконання умов кредитування. Таке збільшення процентів за користування кредитом не є притягненням особи до юридичної відповідальності в розумінні ст. 61 Конституції України, і тому ця обставина не впливає на право Банку щодо нарахування та стягнення пені за наявності підстав, передбачених п. 9.1. кредитного договору та підвищення процентної ставки на підставі п. 1.3. договору.

Видача кредиту в іноземній валюті та встановлення в кредитному договорі №1536-007/05Р положення щодо необхідності виконання грошового зобовязання в іноземній валюті відповідає вимогам закону, зокрема ст.ст. 192, 533 ЦК України, ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», тому посилання апелянта на його незаконність є необґрунтованим.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 1 статті 236 ЦК України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів» в редакції закону станом на 18.11.2003 року, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, укладення оспорюваного договору кредиту, не містили положення щодо недійсності судом правомірно несправедливих умов договору і не передбачали відповідальності сторони договору за включення до нього несправедливих вимог. При цьому ОСОБА_1 в апеляційній скарзі посилалася на чинну редакцію ОСОБА_4 України «Про захист прав споживачів», яка, однак не може бути застосована до правовідносин, які виникли між сторонами в 2005 році.

Враховуючи вимоги ст. 267 ЦК України суд прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність в даному випадку застосування наслідків спливу позовної давності за заявою ОСОБА_2 та ОСОБА_1, враховуючи обставини справи та зменшення в звязку з цим розміру суми кредитного боргу, який підлягає стягненню з боржника та поручителя в солідарному порядку.

Питання розподілу судових витрат між сторонами було вирішено судом з дотриманням вимог ст. 88 ЦПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 6 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 19, 27