Справа № 199/5097/17
04 жовтня 2017 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Руденко В.В.,
при секретарі Куземі О.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації,-
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації.
В обґрунтування позову посилаючись на те, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі під № 2350 позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (м.Дніпропетровськ).
В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є членами сімї колишнього власника квартири.
Однак з моменту укладення договору купівлі-продажу від 26.04.2017 року відповідачі в квартирі не проживають, не користуються нею, не несуть витрат на її утримання.
Тому позивач просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою №13 в будинку №51 по вулиці Калиновій у м.Дніпро (м.Дніпропетровськ).
У судове засідання представник позивача не зявився, надав до суду заяву, в якій просив розглядати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує, просив їх задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідачі до судового засідання не зявилися, про час, дату та місце слухання справи повідомлені належним чином. Тому суд вважає можливим зі згоди представника позивача, у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, провести заочний розгляд справ та постановити заочне рішення.
Дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.
Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16,386,391 ЦК України.
Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,382 ЦК України).
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26.04.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в реєстрі під №2350 позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (м.Дніпропетровськ).
В зазначеній квартирі зареєстровані відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які є членами сімї колишнього власника квартири.
Однак в квартирі відповідачі не проживають, не користуються нею, не несуть витрат на її утримання.
Реєстрація відповідачів в спірній квартирі перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю власністю, у звязку з чим він звернувся до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; на виконання ч. 1 та ч. 2 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, та на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, який здійснюється судом у спосіб, визначений законами України.
Цивільним процесуальним засобом, яким забезпечується реалізація права на звернення до суду, є позов, тобто матеріально-правова вимога до суду заінтересованої особи (позивача) про здійснення правосуддя в цивільній справі на захист прав, свобод чи інтересів, порушених чи оспорюваних іншою особою (відповідачем).
З огляду на наведене, суд вважає, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки відповідачі втратили право користування спірним житлом.
З урахуванням результату розгляду справи та у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати у розмірі 1280,00 грн.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, 222, 88 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про позбавлення права користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, та ОСОБА_3, такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 (м.Дніпропетровськ).
Стягнути з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1280 гривень 00 копійок.
Позивач може подати апеляційну скаргу на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська.
Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя