Справа № 297/1656/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого Гал Л. Л., при секретарі Адамчо К.С., з участю представника позивача за договором - адвоката ОСОБА_1, представника відповідача за довіреністю - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації, в якому вважав незаконним звільнення його наказом відповідача № 625-к від 30.06.2017 року з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП з посади директора Шомської загальноосвітньої школи 1-11 ст. у звязку з закінченням трудового контракту, та просив поновити його з 01 липня 2017 року на посаді директора вказаної школи і стягнути з відповідача в його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що наказом № 31-к від 15.01.2007 року він, позивач, був прийнятий на посаду директора Шомської ЗОШ 1-11 ст. до 01 липня 2008 року. 01.07.2008 року відділ освіти РДА видав наказ № 625 а-к про продовження наказу № 31-к від 15.01.2007 року і із ним був укладений контракт про призначення на посаду директора ЗОШ з 01 липня 2008 року по 01 липня 2011 року.

01.07.2011 року наказом № 1448-к відповідач продовжує дію попереднього наказу № 625а-к від 2.07.2008 року про призначення на посаду директора школи до 01 липня 2016 року, а потім аналогічно наказом від 30.06.2016 року № 1172-к продовжує дію попереднього наказу до 01 липня 2017 року. Потім, наказом № 625-к від 30.06.2017 року його звільнено.

Наказ про його звільнення позивач вважає незаконним, оскільки з урахуванням роботи та умов виконання обовязків керівника освітнього закладу комунальної форми власності обмеження строком на призначення його директором школи є безпідставним та порушенням законодавства. Крім того, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 39-1 КЗпП України в звязку з переукладенням із ним декілька разів трудового договору він продовжував виконувати свої обовязки, тому слід вважати, що трудовий договір із ним був укладений на невизначений строк.

Позивач в судове засіданні не зявився, просив справу розглянути без його участі (а.с. 64).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги, просив наказ № 625-к від 30.06.2017 року визнати незаконним та пояснив, що вважає незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади директора школи на підставах викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та підтримав надане заперечення та додаткові пояснення, згідно до яких у відповідності до ст. 54 Закону України «Про освіту» передбачено застосування контрактної форми трудового договору в галузі освіти, в тому числі щодо директорів загальноосвітніх шкіл. Дійсно 01.07.2008 року укладено контракт між позивачем та відділом освіти РДА, на підставі якого ОСОБА_3 призначено на посаду директора Шомської ЗОШ 1-11 ст. на строк з 01.07.2008 року по 01.07.2011 року, що оформлено відповідним наказом № 625а-к від 01.07.2008 року. Наступними двома наказами відділу освіти Берегівської РДА завжди продовжували дію попереднього наказу, тобто продовжили (пролонгували) дію контракту від 01.07.2008 року, тобто трудовий договір із позивачем був завжди строковим, з яким позивач погоджувався. Ні накази, ні контракт до цього не оскаржував. 30 червня 2017 року був звільнений з посади директора у звязку з закінченням трудового контракту. Оскільки прийняті накази, які є розпорядчими документами роботодавця, продовжували дію відповідного попереднього наказу та в них конкретно зазначені дати до якого вони продовжують свою дію, тому не можна рахувати, що між сторонами трудові відносини стали безстроковими, вони і надалі залишались строковими.

Заслухавши пояснення представників сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Як вбачається із копії наказу № 625-к від 30.06.2017 року позивач ОСОБА_3, який працював на посади директора Шомської загальноосвітньої школи 1-11 ст., 30 червня 2017 року відповідачем звільнений у звязку з закінченням трудового контракту (а.с. 24, 52).

Згідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Сторони підтвердили, що між ними 01 липня 2008 року був укладений строковий трудовій договір у формі контракту на виконання обовязків ОСОБА_3 директора Шомської загальноосвітньої школи 1-11 ст. на строк з 01.07.2008 року по 01.07.2011 року (а.с. 16-21, 46-51).

Наказом начальника відділу освіти Берегівської райдержадміністрації № 625а-к від 01.07.2008 року продовжено дію наказу № 31-к від 15.01.2007 року про призначення директором Шомської загальноосвітньої школи ОСОБА_3 до 01 липня 2011 року, тобто до того ж самого строку, який вказаний у контракті (а.с. 23).

Потім, своїми наказами роботодавець ще двічі продовжує дію попереднього наказу про призначення позивача директором згаданої школи, коли дія попереднього наказу спливала, кожний раз вказав конкретну дату на який він продовжується, накази № 1448-к від 01.07.2011 року і № 1172а-к від 30.06.2016 року (а.с. 22).

Оскільки в цих наказах відсутні посилання на контракт від 01.07.2008 року як на підставу їх прийняття та і строк дії самого цього контракту згідно його змісту закінчився, тому суд приходить до висновку, що між сторонами після 01 липня 2011 року трудовий договір у відповідності до вимог ст. 39-1 КЗпП України став укладеним на невизначений строк.

Відповідно дост. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Так, судом встановлено, що після спливу строку, укладеного 01 липня 2008 року строкового трудового договору у формі контракту на виконання обовязків позивачем ОСОБА_3 директора Шомської загальноосвітньої школи 1-11 ст., останній і після 01.07.2011 року продовжував свої трудові відносини з відповідачем. Крім того, роботодавець своїми наказами № 1448-к від 01.07.2011 року і № 1172а-к від 30.06.2016 року фактично переукладав трудові договори.

Отже, між сторонами вже трудовий договір став безстроковим, тобто укладений на невизначений строк.

Таким чином, беручи до уваги ст. 1 та ч. 4 ст. 10 ЦПК України, а саме те, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд приходить до висновку, що наказ відповідача № 625-к «Про звільнення ОСОБА_3Т.» від 30.06.2017 року про звільнення його з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП з посади директора Шомської загальноосвітньої школи 1-11 ст. у звязку з закінченням трудового контракту слід визнати незаконним.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача в його користь заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, суд констатує наступне.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_3, який мав пятиденний робочий день на тиждень, був звільнений 30.06.2017 року.

Отже, з 30.06.2017 року по 23.10.2017 року час вимушеного прогулу ОСОБА_3 складає 78 робочих днів.

З наданої довідки про середню заробітну ОСОБА_3 вбачається, що середньомісячний заробіток його становить 9091,91 гривень, а середньоденна заробітна плата його складає 454,60 грн. (чотириста пятдесят чотири гривні шістдесят копійок) (а.с. 41).

Отже, заробітна плата ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу становить 35 458,80 грн.= (78 робочих днів х 454,60грн.) та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.1, 10, 11, 60, 88, 212, 214, 367 ЦПК України, ст.ст. 5-1, 39-1, 233, 235 КЗпП України,

рішив:

Позов задовольнити.

Визнати наказ №625-к «Про звільнення ОСОБА_3Т.» від 30.06.2017 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП з посади директора Шомської загальноосвітньої школи 1-11 ст. у звязку з закінченням трудового контракту незаконним.

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді директора Шомської загальноосвітньої школи 1-11 ст..

Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації в користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 35 458 (тридцять пять тисяч чотириста пятдесят вісім) гривень 80 копійок.

Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації в користь держави судовий збір 1280 гривень.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 9091 (девять тися девяносто одну) гривні 91 копійки підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_4.