Справа № 368/1422/17
провадження № 2/368/624/17
Рішення

Іменем України

"03" листопада 2017 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кагарлик цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, -

встановив:

позивач просить суд розірвати шлюб між нею, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4 Краснодарського краю, зареєстрований 25 січня 2003року виконавчим комітетом Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 1 від 25.01.2003 року без надання часу на примирення та визначити, що після розлучення неповнолітня дитина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 проживатиме з нею, матірю, тобто з нею - ОСОБА_1, посилаючись на те, що з відповідачем по справі вона перебуває у шлюбі з 25 січня 2003 року, який того ж дня був зареєстрований виконавчим комітетом Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 1 від 25.01.2003 року.

Під час проживання у шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Ще сім років назад їхнє сімейне життя погіршилося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Кожен з нас має діаметрально протилежні погляди на шлюб, сімю і на цьому грунті у них склалися неприязні стосунки один до одного і це зробило сімейне життя нестерпним та спільне проживання неможливим, що шкодить перш за все інтересам їхньої дитини та кожного з них.

Ведення між ними спільного господарства та сумісне проживання повністю припинено ще з 2015 року. Подальше сумісне життя, примирення між нею та відповідачем та збереження сім»ї вважає неможливим, адже за час окремого проживання вони стали чужими людьми, а бути замужем і не мати чоловіка, це суперечить її інтересам.

Про її намір розірвати їхній шлюб вона повідомила відповідача і він з цим погодився. Тому фактично дане рішення є їхнім спільним, але відповідач особисто не бажає звертатися до суду.

Майнових спорів між ними немає.

Шлюб вони розривають вперше.

Дитина після розірвання шлюбу буде проживати з матір»ю, тобто з нею - позивачем, що також погоджено з відповідачем.

Аліменти на утримання дитини відповідач сплачує відповідно до їхньої усної угоди і на даний момент претензій в цьому питанні вона до нього не має.

Відповідно до ч. 3 ст.105 Сімейного кодексу України «шлюб припиняється наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу».

Відповідно ж до ч. 1 ст. 110 СК «позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя».

Враховуючи те, що у них є неповнолітня дитина та у звязку з вищенаведеним, вона змушена звернутися з позовом про розірвання шлюбу до суду.

Відповідач позовні вимоги позивача визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Суд, вислухавши сторони та вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, який був зареєстрований 25 січня 2003 року виконкомом Сущанської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 01.

Шлюбно сімейні стосунки між сторонами припинені.

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5.

Спільне життя у них не склалося, оскільки як виявилося згодом, їхні характери є зовсім різними, погляди на подружнє життя не співпадають, тобто шлюбні стосунки між сторонами припинені і їх сімя розпалася. За таких обставин, суд приходить до висновку про не можливість збереження сімї.

Примирення між сторонами є неможливим, оскільки попередні намагання примиритись не дали позитивного результату, а тому сторони як подружжя проживати у спільному шлюбі є безперспективним з точки зору подальших шлюбних стосунків між ними, оскільки їхнє спільне проживання завдають моральних та психологічних страждань сторонам.

Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя.

Виходячи з вищенаведених норм СК України позивач має право з власної ініціативи звернутися до суду з позовом про розірвання шлюбу.

За положеннями ч.1 ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя.

Згідно ч. 2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливі, суперечить інтересам подружжя, тому суд вважає за необхідне задовольнити позов і розірвати шлюб. Після розірвання шлюбу позивач залишається на прізвищі Артюх.

Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з тим, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач має житло та може забезпечувати нормальний всебічний розвиток і виховання дитини.

Відповідно до вимог ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Суд не може передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, тому суд приходить до висновку про необхідність залишити проживати дитину з матірю.

На підставі ст.. ст. 110, 112 СК України, Законом України «Про Державну реєстрацію актів цивільного стану», керуючись ст..ст. 10, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 218, 235 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_4 Краснодарського краю, який зареєстрований 25 січня 2003 року Виконкомом Сущанської сільської Кагарлицького району Київської області, актовий запис № 01 - розірвати.

Позивач ОСОБА_1 після розірвання шлюбу залишається на прізвищі Артюх.

Неповнолітню дитину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, залишити проживати з матірю ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко