______________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/3675/14-ц
Провадження № 2-зз/520/158/17
УХВАЛА

про відмову у скасуванні заходів забезпечення позову

24.10.2017 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого-судді Куриленко О.М.

за участю секретаря Коваль В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, вжитих у справі № 520/3675/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Одеської міської ради, треті особи Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання пункту рішення Одеської міської ради недійсним, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації, визначення порядку виконання рішення,

ВСТАНОВИВ:

06.09.2017 року заявник звернулась до суду з заявою, в якій просить суд скасувати заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.05.2014 року, шляхом зняття арешту з земельної ділянки, площею 0,041 га (кадастровий номер :27:006:0200), що розташована за адресою: Одеська обл.., м. Одеса, Фонтанська дорога, земельна ділянка 76.

В своїй заяві посилається на те, що відпала необхідність заходів забезпечення позову, оскільки, по перше, на теперішній час на виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року державна реєстрація права власності на земельну ділянку за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога. 76 площею 0,041 за ОСОБА_1 скасована По друге, 27 лютого 2017 року, як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна отриманою 18.07.2017 року, позивач по справі ОСОБА_2 зареєструвала права власності на належну їй земельну ділянку площею 0,0305 розташованій за адресую: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога 76/10. З витягу з державного земельного кадастру чітко вбачається що на теперішній час спірна земельна ділянка з 27 лютого 2017 року належить ОСОБА_2 По трете, після звернення до Головного управління деожгеокадастру в Одеській області з заявою про виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року по справі № 520/3675/14-ц заявником було отримано відмову з посиланням на частину 10 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр».

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.

Заявник ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заяву підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Представники позивача у справі ОСОБА_2 - ОСОБА_4, ОСОБА_5 заперечували проти задоволення даної заяви, вказуючи на те, що рішення суду до теперішнього часу не виконане.

Інші сторони по справі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 154 ЦПК України заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Питання про скасування заходів забезпечення позову вирішується в судовому засіданні з повідомленням осіб, які беруть участь в справі. Неявка цих осіб не перешкоджає розгляду питання про скасування заходів забезпечення позову.

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні Київського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа № 520/3675/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Одеської міської ради, треті особи Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання пункту рішення Одеської міської ради недійсним, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації, визначення порядку виконання рішення.

Під час розгляду справи ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27 травня 2014 року було вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку серії ЯИ № 143081, видану ОСОБА_1 (кадастровий номер : :27:006:0200) площею 0,0410 га, за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 76.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року, залишеним без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 17.09.2015 року, та ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Поновлено ОСОБА_2 строк звернення до суду з даним позовом.

Визнано недійсним пункт 2 рішення Одеської міської ради від 31.10.2000 року № 1809-ХХІІІ Про передачу у приватну власність та надання у тимчасове довгострокове користування строком на 5 років, але не пізніше реконструкції Фонтанської дороги, громадянам - членам дачно-будівельного кооперативу Сонячне земельних ділянок загальною площею 0,4487 га, за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 76, для дачного будівництва в частині передачі у приватну власність громадянці ОСОБА_1 земельної ділянки № 23 А площею 0,0410 га.

Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №143081, виданий на ім`я ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0410 га, за адресою: м.Одеса, Фонтанська дорога, 76, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 35, кадастровий номер: :27:006:0200.

Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки за кадастровим номером :27:006:0200, яка розташована за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 76.

Вказано, що дане рішення є підставою для скасування Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції державної реєстрації права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 0,0410 га, за адресою: м. Одеса, Фонтанська дорога, 76, ділянка 23-А та для внесення Управлінням Держземагенства у м. Одесі Одеської області відповідних змін у Поземельну Книгу.

Відповідно до ч. 6 ст. 154 ЦПК України, якщо у задоволені позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Однак, в порушення вищевказаних норм законодавства заявником не надано будь-яких доказів того, що рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року виконане у звязку з чим відпала необхідність в арешті майна.

Доводи ОСОБА_1 відносно того, що на теперішній час спірна земельна ділянка з 27 лютого 2017 року належить ОСОБА_2 суд до уваги не приймає, оскільки згідно Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 13.10.2017 року вбачається, що в Державному земельному кадастрі існує інформація станом на жовтень 2017 року про реєстрацію за ОСОБА_1 вказаної земельної ділянки за адресою: м. Одеса, вул. Фонтанська дорога, 76, діл. № 23-А, площею 0, 0410 га та куди і досі включена земельна ділянка розміром 0, 0016 га, яка знаходиться у ОСОБА_2 у власності відповідно до державного акту на право приватної власності на землю, серії І-ОД № 073652, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2860 від 28.10.1999 року.

Таким чином, площа земельної ділянки, по вул. Фонтанська дорога, 76 в м. Одесі, № 23А, що належала ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю ЯИ № 143081 от 04.11.2009 року та яка складає 0, 0410 га. і досі накладається на площу земельної ділянки, по вул. Фонтанська дорога, 76 в м. Одесі, № 10, що належить ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю І-ОД № 073652 від 28.10.1999 року, яка складає 0, 0305, а від так рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року до теперішнього часу не виконане.

Окрім того, на думку суду, не заслуговують на увагу й доводи заявника відносно того, що Головним управлінням деожгеокадастру в Одеській області було відмовлено в у виконанні рішення суду з посиланням на частину 10 статті 24 Закону України «Про державний земельний кадастр», а саме скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі рішення суду чинним законодавством не передбачено.

Так у відповідності до частину 10 статті 24 вказаного вище Закону передбачено, що державна реєстрація земельної ділянки скасовується Державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об'єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника.

Відповідно до ст.1 Закону України державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно ст.18 вказаного Закону документами Державного земельного кадастру, які створюються під час його ведення, є, серед іншого, Поземельні книги.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про державний земельним кадастр» поземельна книга є документом Державного земельного кадастру, який містить, зокрема інформацію про власників (землекористувачів) земельної ділянки відповідно до даних про зареєстровані речові права у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 49 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 визначено, що поземельна книга ведеться за формою згідно з додатком 8 під час державної реєстрації земельної ділянки, внесення до Державного земельного кадастру відомостей (змін до них) про зареєстровані земельні ділянки (в тому числі у разі їх поділу чи об'єднання, а також відновлення їх меж) відповідно до пунктів 107-137 цього Порядку.

Розділ 3 додатку 8 вищевказаного Порядку містить, зокрема дані щодо власників (користувачів) земельної ділянки, відомості про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно, відомості про документ, що посвідчує право власності або користування.

Відповідно до п.4 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.10.2012 №1051 ведення Державного земельного кадастру здійснює Держземагентство та його територіальні органи.

П.4 Положення про Державне агентство земельних ресурсів України визначено, що Держземагентство України відповідно до покладених на нього завдань веде поземельні книги та надає витяги із Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

Згідно п.5 Порядку ведення Державного земельного кадастру до складу Держземагентства та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України «Про Державний земельний кадастр» та цим Порядком.

П.9 Порядку визначено, що до повноважень Державного кадастрового реєстратора територіальних органів Держземагентства у районах, містах республіканського (Автономної Республіки Крим) та обласного значення належить, зокрема, формування поземельних книг на земельні ділянки, внесення записів до них, забезпечення зберігання поземельних книг.

Згідно п.60 Порядку запис у Поземельній книзі скасовується (поновлюється) Державним кадастровим реєстратором на підставі рішення суду.

А пунктом 62 вказаного Порядку передбачено, що скасування (поновлення) запису в Поземельній книзі здійснюється шляхом внесення до Державного земельного кадастру відомостей про його скасування (поновлення) із зазначенням дати та підстави для скасування (поновлення), посади, прізвища та ініціалів Державного кадастрового реєстратора, який скасував (поновив) запис, та формування з використанням програмного забезпечення Державного земельного кадастру нових аркушів Поземельної книги, які засвідчуються: в електронній (цифровій) формі - електронним цифровим підписом Державного кадастрового реєстратора; у паперовій формі - підписом Державного кадастрового реєстратора та скріплюються його печаткою.

Окрім того, суд звертає увагу, що судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Відповідно до ч.5 ст. 124 Конституції України «Судові рішення ухвалюються іменем України і є обовязковими до виконання на всій території України». Серед основних засад судочинства в Україні, згідно з п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, є «обовязковість рішень суду»

Ч.1 ст.14 ЦПК України закріпила «Судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державних влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами».

Також згідно ст. 11 «Про судоустрій України» судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими до виконання усіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими особами, об'єднаннями громадян та іншими організаціями, громадянами та юридичними особами на всій території України. Обов'язковість урахування (преюдиціальність) судових рішень для інших судів, органів прокуратури, слідства, дізнання визначається процесуальним законом.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Також, при вирішенні даного питання суд враховує той факт, що 28.12.2016 року ОСОБА_1 зверталась до суду аналогічною заявою, проте ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 28 лютого 2017 року, залишеною без змін ухвалою Колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 06.04.2017 року у задоволені даної заяви було відмовлено, саме з підстав не наданням заявником доказів виконання рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.07.2014 року.

Крім того, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги доводи апелянта щодо того, що накладення арешту заважає виконанню судового рішення і вказана обставина є суттєвою.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява про скасування заходів забезпечення позову є недоведеною та необґрунтованою, а від так задоволенню не підлягає в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.153, 154 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову вжитих у справі № 520/3675/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Одеської міської ради, треті особи Управління Держземагенства у м. Одесі Одеської області, Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції про визнання пункту рішення Одеської міської ради недійсним, визнання недійсним державного акту, скасування державної реєстрації, визначення порядку виконання рішення відмовити в повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом п`яти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя Куриленко О. М.