Провадження № 2/127/4851/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2017 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Сичука М.М.,

при секретарі Конецул О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 30.05.2016 року між позивачем та відповідачем було укладено в письмовій формі договір позики за умовами якого позивач передав, а відповідач отримав у власність гроші в розмірі 126 000 грн., що на момент передачі по курсу НБУ до долара США складало 5000 доларів США. Факт одержання грошей відповідачем підтверджується розпискою від 30.05.2016 року.

Згідно умов розписки від 30.05.2016 року відповідач зобовязався повернути позику через шість днів, тобто до 05.06.2016 року. Розпискою передбачено, що відсотки за користування складають 13 000 грн.

Крім того, розпискою передбачено, що в разі не повернення позики вчасно, відповідач зобовязується сплатити пеню в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочки в розмірі 1390 грн.

Враховуючи час прострочення відповідно до умов укладеного правочину, строк прострочки грошового зобовязання, норм діючого законодавства та розрахунку боржник повинен сплатити наступні суми: 139 000 грн. заборгованість, 4 584,29 грн. 3% річних, 21 485,03 грн. інфляційні, 507 350,00 грн. пеня (1390 грн/доба) за 365 діб, разом 672 416,32 грн.

У встановлений розпискою строк відповідач не повернув грошові кошти позивачу, що змусило його звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд позовну заяву задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав частково в частині стягнення суми основного боргу.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову з наступних підстав.

30.05.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в сумі 126 000 грн., що на 30 травня 2016 року еквівалентно 5000 доларів США, на строк до 04.06.2016 року.

На підтвердження укладення вказаного договору позики 30.05.2016 року ОСОБА_2 було видано розписку, з якої вбачається, що він взяв у позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 126 000 грн. та зобовязався повернути їх у повному обсязі до 04.06.2016 року (а.с.6).

Крім того розпискою передбачено, що в разі не повернення позики вчасно, відповідач зобовязується сплатити пеню в розмірі 1% від суми позики за кожен день прострочки в розмірі 1390 грн.

На день звернення позивача з даним позовом відповідач кошти не повернув, в даний час добровільно повертати гроші не бажає.

Встановленим фактам відповідають зобовязальні правовідносини, що регулюються Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути продавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст. 207 ч.1 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або декількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

В установлений строк відповідач ОСОБА_4 не виконав своє зобовязання, тим самим порушив вимоги ст. 1049 ЦК України, згідно якої позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Аналогічна правова позиція міститься в справі Верховного суду України від 02.09.2015 року № 6-369цс15 згідно якої у разі неповернення позичальником суми позики своєчасно його борг складатиме: суму позики з урахування встановленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання; проценти за позикою, якщо інше не встановлено договором або законом, нараховані відповідно до договору позики або облікової ставки НБУ за весь строк користування позиченими коштами; три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлено договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобовязання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування трьох процентів річних входить до складу грошового зобовязання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за його прострочення, та є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

При цьому стаття 625 ЦК України унормовує питання відповідальності боржника за порушення грошового зобовязання і з огляду на правову природу трьох процентів річних, передбачених частиною другою цієї статті, як особливої міри відповідальності, їх сума повинна бути визначена до стягнення виключно в національній валюті Україні гривні.

Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях.

Відповідно до частини 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання.

Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд вважає за необхідне частково задоволити позовні вимоги щодо стягнення пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором позики на підставі ст. 551 ч. 3 ЦК України, якою передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Суд приймає до уваги те, що розмір пені значно перевищує розмір суми позики, позивачем заявлено та судом задоволено вимоги щодо стягнення суми заборгованості, відсотків, 3% річних та інфляційних втрат, а тому розмір пені за договором позики підлягає до часткового задоволення в розмірі 63 000 грн., що становить половину суми заборгованості.

Таким чином, обґрунтованою є вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті заборгованості за договором позики, що становить 228 069,32 грн., з яких: 126 000 грн. заборгованість, 13000 грн. - відсотки за користування позикою, 4 584,29 грн. 3% річних, 21 485,03 грн. інфляційні, 63 000 грн. пеня. Відповідачем надані обрахунки не спростовано.

Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 6724 гривні 17 копійок.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 207, 526, 530, 553, 625, 629 ЦК України, ст. ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 76, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 228 069 (двісті двадцять вісім тисяч шістдесят девять) гривень 32 копійки, з якої 126 000 гривень 00 копійок заборгованість, 13000 гривень 00 копійок - відсотки за користування позикою, 4 584 гривень 29 копійок 3% річних, 21485 гривень 03 копійки інфляційні, 63 000 гривень 00 копійок пеня, а також судовий збір в сумі 6724 гривні 17 копійок.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом 10 днів з моменту проголошення.

Суддя: