Гусятинський районний суд Тернопільської області
Справа № 596/878/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" листопада 2017 р.

Гусятинський районний суд Тернопільської області

в складі: головуючого суду судді Лисюк І.О.

за участю секретаря Федорів О.П.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Гусятин справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 12.06.2017 року звернулася з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позову посилається на те, що 17 березня 2012 року вона позичила 44 000 грн. ОСОБА_3 на купівлю ним трактора. Вказані гроші вона з чоловіком ОСОБА_6 зберігали у Хоростківському відділенні Укрсоцбанку, про що свідчать договори банківських вкладів. Гроші вона зняла з рахунку у відділенні Укрсоцбанку і в його приміщенні позичила ОСОБА_3 цей факт можуть підтвердити свідок , ОСОБА_7 ОСОБА_3 коли позичав гроші то обіцяв їх незадовго повернути, а не повернув по сьогоднішній день. Вона з цього приводу зверталася в обласну прокуратуру, в управління МВС у Тернопільській області, звідки отримала відповіді, що слід звертатися до суду, так як це цивільно-провові відносини.

Позивач ОСОБА_1, представник позивача адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримали позовні вимоги.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача адвокат ОСОБА_4 позову не визнали, подали заперечення, в яких посилаються на те, що грошових коштів у ОСОБА_1 відповідч ОСОБА_3 не позичав. Доказів які б підтверджували отримання зазначеної суми ОСОБА_8 і як наслідок виникнення зобовязання, позивачем не надано. На підставі викладеного, просять відмовити в позові.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників сторін, показання свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Стороною позивача подано позов, в обґрунтування якого позивач посилається на те, що 17 березня 2012 року вона позичила 44 000 грн. ОСОБА_3 на купівлю ним трактора. При цьому на підтвердження укладеного договору позики сторони письмових договорів, розписок, тощо не укладали та не видавали.

На підтвердження факту передачі грошей відповідачу ОСОБА_3 сторона позивача надала копії договорів банківського вкладу № 7445 від 16 березня 2011 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_6, відповідно до якого останній перерахував грошові кошти у сумі 20 000, грн. на депозитний рахунок № 7445, процентна ставка - 11,80 %, а також договору банківського вкладу № 7437, укладеного від 16 березня 2011 року, укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, відповідно до якого остання перерахувала грошові кошти у сумі 20 000, грн. на депозитний рахунок № 7437, процентна ставка 11,80 %.

Також позивачем ОСОБА_1 на підтвердження факту позики грошей ОСОБА_3 заявлено клопотання про допит свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_7

Допитані свідки дали суду наступні показання.

Так, свідок ОСОБА_7, яка в 2012 році працювала на посаді економіста ПАТ «Уксоцбанк» показала, що ОСОБА_1 та її покійний чоловік мали у відділенні ПАТ «Укрсоцбанк» вклади, які згодом були закриті.

Обставини припинення договору банківського вкладу ОСОБА_1 в 2012 році не пригадує. Додатково пояснила, що кожному з вкладників вона як працівник банку зобовязана розяснити переваги залишення грошей на рахунках в банку. Якщо припиняється договір банківського вкладу, то нею виписувався видатковий ордер з яким вкладник йшов в касу банку та отримував кошти.

Свідок ОСОБА_9, яка є дружиною племінника позивачки по справі в судовому засіданні пояснила, що в березні 2012 року ОСОБА_1, остання їй розповіла, що вона позичила ОСОБА_3 на покупку трактора 44 000 грн. Розказувала також, що вона їздила в банк, зняла гроші і позичила ОСОБА_3 Про розписку вона її не питала. Коли вона останній раз в ОСОБА_1 вона не пригадує. Чому їй запамяталася розмова в березні 2012 року вона не знає.

Свідок ОСОБА_10, яка є соціальним працівником з 2000 року, в судовому засіданні дала наступні пояснення, що вона 1-2 рази на тиждень приходить до ОСОБА_1 та купляє їй ліки. Навесні 2012 року вона приходила до ОСОБА_1, і остання сказала їй: «Сьогодні не потрібно мені нічого купляти, бо я вчора їздила в банк «Укрсоцбанк» і зняла 44 000 грн., які вона позичила їх своєму сусіду ОСОБА_3 на купівлю трактора. Розписки вона в нього не брала.». Також пояснила, що особисто передачі грошей ОСОБА_1 ОСОБА_3 вона не бачила.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Водночас за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобов'язанням її повернення), так і дати її отримання.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України , якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За встановленими судом обставинами справи стороною позивача не доведено факт укладення договору позики між сторонами, та відповідно факт передачі грошей ОСОБА_3, а тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57, 59, 60, 61, 88, 209, 212, 213- 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, ст. ст. 15,16, 202, 207, 510, 526, 527, 625,1046-1049, 1050 Цивільного кодексу України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів до апеляційного суду Тернопільської області через Гусятинський районний суд з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом вірно

Суддя Гусятинського районного суду І.О. Лисюк