У Х В А Л А

Іменем України

03 листопада 2017 року Суддя Деснянського районного суду м. Києва Панченко О.М., розглянувши заяву ОСОБА_1, в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Від законного представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 до суду надійшла заява, в якій вона просить в порядку забезпечення позовних вимог про визнання договору дарування квартири недійсним, накласти арешт на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, і яка належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 Мотивує вимоги заяви тим, що на сьогоднішній день постала необхідність накладення арешту на квартиру, яку було відчужено відповідно до спірного договору дарування, оскільки її власник (відповідач по справі ОСОБА_4) має поганий стан здоров'я та в такому стані легко піддається впливу, що дає підстави стверджувати, що ним може бути відчужено спірну квартиру як з власної ініціативи, так і з ініціативи третіх осіб, які мають вплив на нього та переслідують власні інтереси. Вважає, що необхідно вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на зазначену квартиру, в зв'язку з уникненням можливості утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до частин 1,2,3 статті 151 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, суд може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено:

1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов;

2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності;

3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Постановою Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» встановлено, що забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Пунктом 1 частиною першою статті 152 ЦПК України передбачено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до абзацу першого пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9 згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відтак, з огляду на зазначене вище, можна дійти висновку, що відповідач ОСОБА_4 може здійснити продаж належного йому майна, а тому до ухвалення судового рішення по даній справі, в разі задоволення позовних вимог позивача та набрання ним законної сили, відповідач може реалізувати належне йому нерухоме майно, що значно ускладнить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Однією із умов вжиття заходів забезпечення позову, яка визначена частиною 3 статті 152 ЦПК України встановлено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем по даній цивільній справі заявлена вимога про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1, який був укладений 13.12.2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - недійсним.

Майно у вигляді квартири АДРЕСА_1, належить на праві приватної власності відповідачу ОСОБА_4 на підставі договору дарування квартири від 13.12.2014 року.

Відповідно до ч.1 статті 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Аналізуючи все вище викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви про забезпечення позову та про можливість її задоволення.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153 Цивільного процесуального кодексу України,Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, -

У Х В А Л И В:

Задовольнити заяву ОСОБА_1, в інтересах якого діє законний представник - ОСОБА_2 про забезпечення позову по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1, в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування квартири недійсним.

Накласти арешт на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1).

Виконання ухвали доручити Деснянському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві (м. Київ, вул. Бальзака, 64).

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання ухвали апеляційної скарги.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Строк пред»явлення ухвали до виконання 1 рік.

Суддя