АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3369/17 Головуючий 1 інст. - Зуб Г.А.
Категорія: право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого Кругової С.С.,

суддів Піддубного Р.М.,

Пилипчук Н.П.,

секретаря Прологаєвої А.Д.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 29 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, припинення права спільної сумісної власності на гараж та визнання права власності на ? частину гаражу,-

в с т а н о в и в :

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду міста Харкова з позовом, який в подальшому уточнив і просив про визнання недійсним договору купівлі-продажу, припинення права спільної сумісної власності на гараж та визнання права власності на ? частину гаражу.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 29 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі. В обґрунтування скарги посилається на неповне з'ясування судом обставин, які мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Судом першої інстанції не були враховані заперечення представника позивача, які спростували пояснення представника ОСОБА_4 щодо початку перебігу строку позовної давності. Стверджує, що ніколи не звертався за отриманням правової допомоги до адвоката ОСОБА_6, запит якого слугував однією з підстав для відмови у задоволенні позову.

Безпідставно були прийняті до уваги докази, які викликають сумніви у їх достовірності та не відповідають вимогам належності і допустимості.. Жодних повідомлень про укладення спірного договору та про звільнення гаражу не отримував. Наполягає, що про відчуження гаражу та існування спірного договору ОСОБА_3 стало відомо лише в процесі судового розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

В суді апеляційної інстанції було з»ясовано, що представник позивача погоджується з висновками суду про визнання договору купівлі-продажу недійсним, але оскаржує застосування судом позовної давності. З огляду на це, судова колегія не переглядає справу в частині її розгляду по суті , оскільки сторонами рішення суду щодо визнання договору купівлі-продажу недійсним не оскаржується.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про що заявлено представником ОСОБА_4 Належних та допустимих доказів поважності пропуску вказаного строку позивачем не надано. З таким висновком суду, колегія суддів погоджується, з наступних підстав.

Статтями 10,60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.07.1987 року по 20.08.1997 року коли шлюб між ними було розірвано про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу № 693 (а.с.8,9).

23.06.1993 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_4 придбала гараж № НОМЕР_1, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а. 107).

30.09.1999 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 (в подальшому змінено прізвище на ОСОБА_5.) було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_8 придбала гараж № НОМЕР_1, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 63).

Як вбачається з матеріалів справи, гараж НОМЕР_1, який знаходиться за адресою АДРЕСА_1 був придбаний в період перебування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у щлюбі, тобто спірний гараж був їх спільною сумісною власністю , а проданий відповідачем після розірвання шлюбу.

Висновок суду першої інстанції про невідповідність договору купівлі-продажу спірного гаражу від 30.08.1999 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 сторонами в апеляційному порядку не оспорюється.

Що стосується застосування позовної давності слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). При цьому відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

З матеріалів справи вбачається, що позивач намагаючись довести свою необізнаність щодо відчуження спірного майна, не надав доказів того, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, адже з моменту відчуження гаражу минуло майже 17 років до звернення до суду з позовом.

Доказів щодо фактичного користування гаражем всі ці роки позивач суду не надав.

Судова колегія не погоджується з доводами представника позивача щодо виключення з числа доказів акту про повідомлення про добровільне звільнення гаража № НОМЕР_1 від 30.09.1999 року та акту від 30.09.1999 року про відмову позивача розписуватися за отримання копії спірного договору (а.с. 165), оскільки оригінали документів не збереглися тому, що події мали місце у далекому минулому.

Крім того, до апеляційного суду надано нотаріально посвідчену заяву ОСОБА_9, який підтвердив факт складання вищеназваних актів за його участю (а.с.238).

Що стосується адвокатського запиту ОСОБА_6 від 16.03.2006 року, то у судової колегії не виникає сумнівів щодо його дійсності, оскільки міститься він в матеріалах інвентарної справи КП ХМБТІ і на ньому міститься штамп щодо дійсності довіреності ОСОБА_3 (а.с. 119, 120). З вказаного запиту вбачається, що ОСОБА_3 відомо, що ОСОБА_4 відчужила гараж НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачем не доведено тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, не надано належних та допустимих доказів того, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права протягом майже 17 років.

Суд першої інстанції дійшов правильного вичновку, що ОСОБА_3, звернувшись у липні 2016 року з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу, припинення права спільної сумісної власності на гараж та визнання права власності на частину гаражу, пропустив строк позовної давності, а тому його позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Судова колегія вважає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України є підставою для залишення його без змін і відхилення апеляційної скарги, доводи якої висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 29 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Р.М.Піддубний

Н.П. Пилипчук