Ухвала

іменем україни

20 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Гулька Б.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про визнання кредитного договору недійсним, визнання дій протиправними та зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 6 вересня 2006 року між нею та публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») було укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав їй кошти в розмірі 450 тис. дол. США. Позивач вважала, що вищезазначений кредитний договір суперечить вимогам ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», згідно якої продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договорі із споживачем умови, які є несправедливими, а також суперечать Директиві Ради ЄС від 5 квітня 1993 року 93/13/ЕЕС «Щодо несправедливих умов споживчих договорів». Крім того, зазначала, що їй не було надано інформацію про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість всіх супутніх послуг.

З урахуванням викладеного, ОСОБА_4 просила визнати указаний договір недійсним, визнати протиправними дії відповідача щодо ненадання інформації споживачу про кількість платежів, їх частоту, обсяги та відсутність порядку розподілу сплачених коштів, зобов'язати відповідача здійснити перерахунок сплачених сум з урахуванням позовних вимог та норм Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 5 грудня 2016 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суди, правильно застосувавши положення ст. ст. 203, 215 ЦК України, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що перед укладенням кредитного договору ПАТ «КБ «Надра» повідомляло позивача про кредитні умови, а договір містив відомості щодо процентної ставки та валютні ризики, тому його умови не можна вважати несправедливими та незаконними по відношенню до позичальника, а також такими, що істотно порушують баланс інтересів сторін. Отже, немає підстав вважати укладений між сторонами кредитний договір таким, що здійснений з використанням нечесної підприємницької діяльності (ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судами норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22 червня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 5 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І. Гулько

С.П. Штелик