У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 до Запорізької міської ради, третя особа - Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування за законом за касаційною скаргою ОСОБА_5 та її представника - ОСОБА_6, на ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2006 року ОСОБА_3, яка діяла в інтересах ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом до Запорізької міської ради, третя особа - Перша Запорізька державна нотаріальна контора, про визнання права власності на частину житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2007 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 13 березня 2013 року за апеляційною скаргою ОСОБА_5, позов ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 31/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1, за заповітом від 3 лютого 1998 року, складеним його матір'ю - ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 31/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті його дядька - ОСОБА_7, померлого 20 грудня 2002 року.

У січні 2017 року ОСОБА_3, яка діяла в інтересах ОСОБА_4, звернулась до суду з заявою про виправлення описки в рішенні Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2007 року.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року виправлено описку у рішенні Заводського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2007 року. У мотивувальній та резолютивній частинах рішення районного суду замість «будинок АДРЕСА_1» зазначено вважати «будинок АДРЕСА_2».

Не погоджуючись з ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року, ОСОБА_5 та її представник - ОСОБА_6, звернулися до суду з апеляційною скаргою.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року відмовлено з підстав, передбачених ст. 292 ЦПК України.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, та її представник - ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять оскаржуване судове рішення апеляційного суду скасувати й ухвалити нове рішення.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковомузадоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у прийнятті апеляційної скарги ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 січня 2017 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_5 не має передбаченого ст. 292 ЦПК України права апеляційного оскарження, оскільки ні рішенням суду від 30 березня 2007 року, ні ухвалою суду від 19 січня 2017 року, питання про її права та обов'язки судом не вирішувались.

Проте такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

У ст. 129 Конституції України закріплені основні засади судочинства, які є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно з п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.

Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Конституційні гарантії захисту прав і свобод людини і громадянина в апеляційній та касаційній інстанціях конкретизовано в главах 1, 2 розділу VЦПК України, де врегульовано порядок і підстави для апеляційного та касаційного оскарження рішень і ухвал суду в цивільному судочинстві.

Частиною 1 ст. 292 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_5 посилалась на те, що вона та ОСОБА_4 є спадкоємцями після смерті її чоловіка - ОСОБА_9, тому вона має право на 1/2 частку спадкового майна - 31/50 частки будинку АДРЕСА_2.

Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 219 ЦК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 є спадкоємцем частки будинку АДРЕСА_2.

При цьому районний суд при виправленні описки змінив предмет спадщини на будинок, спадкоємцем частки якого є ОСОБА_5, а саме рішенням суду було визнано право власності на 31/50 частин домоволодіння АДРЕСА_1, а описку виправлено на АДРЕСА_2, спадкоємцем якого себе вважає ОСОБА_5

Апеляційний суд зазначене не врахував та передчасно дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 немає права апеляційного оскарження ухвали від 15 березня 2017 року про виправлення описки.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа передачі до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, та її представника - ОСОБА_6, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 березня 2017 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик