Справа № 462/2336/16 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/783/766/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М, ОСОБА_2

секретаря: Цапа П.М.

з участю:ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2016 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_5 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей, в розмірі 1/4 частки на кожну дитину від заробітної плати (всіх доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи із дня предявлення позову і до повноліття дітей; стягнення аліментів на утримання позивача в розмірі 500,00 грн. щомісячно і до досягнення донькою Амелією трьохрічного віку, до 25 грудня 2018 року; стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від заробітної плати (всіх доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, за період з 01 квітня 2015 року по 14 березня 2016 року.

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено повністю.

Вирішено стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/2 від його заробітної плати (всіх доходів), починаючи з дня звернення позивача до суду з 25 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на її утримання аліменти в розмірі 500,00 грн., починаючи з дня звернення позивача до суду з 25 квітня 2016 року і до досягнення ОСОБА_7 трьохрічного віку до 25 грудня 2018 року.

Допущено негайне виконання судового рішення в межах стягнення суми платежу за один місяць.

Стягнуто з ОСОБА_3 у дохід держави 551,20 грн. судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 23 січня 2017 року цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів знято з апеляційного розгляду та повернуто до суду першої інстанції для ухвалення додаткового рішення стосовно позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів на сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від його заробітної плати (всіх доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, за період з 01 квітня 2015 року до 14 березня 2016 року.

Додатковим рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 16 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_3 аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 1/4 частки від його заробітної плати (всіх доходів), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, за період з 01 квітня 2015 року по 14 березня 2016 року відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_3,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного заочного рішення порушено вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, оскільки в даній справі відбулось одне судове засідання в якому відповідач не мав змоги бути присутнім, а тому ухваливши рішення суд позбавив його права на судовий захист своїх інтересів. Зазначає про те, що згідно з рішеннями Залізничного районного суду м. Львова та Апеляційного суду Львівської області з нього стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_8 в розмірі ? частки від заробітної плати. Враховуючи вищенаведене, розмір аліментів, які визначені оскаржуваним заочним рішенням, є великим, оскільки за таких обставин усю заробітну плату він віддаватиме виключно на сплату аліментів. Також вважає, що судом першої інстанції не враховано положень ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки розмір аліментів, які підлягають стягненню та по 500.00 грн. щомісячно на утримання дружини, перевищуватиме 70%, які можуть відраховуватися із заробітної плати. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_6, аліментів на утримання дружини ОСОБА_5, змінити в частині розміру стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_6 та ОСОБА_6, встановивши його в розмірі ? від усіх видів доходів на обох дітей, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також в розмірі 200 грн. на утримання ОСОБА_5

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_5 щодо доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_5 про стягнення з ОСОБА_3 коштів на утримання сина, ОСОБА_6, за минулий період, починаючи з 01.04.2015 року до 14.03.2016 року, ОСОБА_5 не оскаржується, а вітак його законність та обґрунтованість в цій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Крім цього, як вбачається з апеляційної скарги, ОСОБА_3 погодився з рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 05.07.2016 року в частині стягнення з нього аліментів на дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_6, а також коштів на утримання дружини, ОСОБА_5 до досягнення дочкою ОСОБА_6 трьохрічного віку, при цьому не погодився з їх розміром аліментів. А відтак законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції перевіряється лише в частині визначеного судом розміру коштів, які підлягають стягненню на утримання дітей та дружини до досягнення дитиною, ОСОБА_6 трьохрічного віку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції,встановивши, що малолітні ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дітьми сторін, враховуючи стан здоровя, матеріальне становище дітей, позивача та платника аліментів, який є працездатною особою і спроможний платити аліменти на утримання дітей, вважав, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на дітей в розмірі 1/4 на кожну дитину від його заробітної плати (всіх доходів), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дітьми повноліття, а також вважав, що відповідач має можливість платити кошти на утримання дружини в розмірі 500,00 грн. від його заробітної плати (всіх доходів), починаючи із дня предявлення позову і до досягнення донькою ОСОБА_6, 25 грудня 2015 року трьохрічного віку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача аліментів на дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 та коштів на утримання дружини, ОСОБА_5, разом з тим не погоджується із розміром аліментів, визначених судом першої інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною постановою Верховної ОСОБА_2 Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII (дата набуття чинності для України: 27.09.1991 року) держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства" виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

При цьому СК України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не пов'язує їх виключно зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які посилається позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду.

За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов'язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Законом України №2037-У111 від 17.05.2017 року внесено доповнення до статті 182 СК України, яку доповнено пунктом 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; та пунктом 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого та рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.

Вищезгаданим законом внесено зміни до ч.2 ст. 182 СК України і встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Тобто, чинне законодавство передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитину відповідного віку.

Разом з тим, ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає, що загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника, не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, у таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується копіями свідоцтв про народження, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, є дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_10.

Судом першої інстанції встановлено відсутність між батьками домовленості щодо способу виконання спільного обовязку утримувати дітей, а тому вірним є висновок суду першої інстанції, що вимога позивачки про стягнення з відповідача коштів на утримання дітей, є підставною.

Копією свідоцтва про народження 1-СГ № 223904 підтверджується, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5, є донькою ОСОБА_3, з якого стягуються кошти на її утримання в розмірі ? частки від заробітку (доходу).

А відтак, загальний розмір коштів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на утримання дітей, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 становить ? частки від заробітку (доходу).

З довідки про доходи ОСОБА_3 за січень 2016 року до липня 2016 року (включно) вбачається, що дохід ОСОБА_3 за мінусом відрахувань (ПДФО) становить 21285.43 грн., середньомісячний дохід становить 3040.76 грн., аліменти в розмірі ? становитимуть 2280.58 грн., різниця між доходом і сумою аліментів, які підлягають стягненню згідно з оскаржуваним рішенням, становитиме 760.18 грн., 70 відсотків від середньомісячної зарплати становитиме 2128.53 грн.

Враховуючи потреби дітей, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, матеріальний стан відповідача, наявність у нього обовязку по утриманню доньки від першого шлюбу, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_7, колегія суддів приходить до висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, щомісячно, аліментів на дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_6, у розмірі 1/3 від заробітку (доходу) на обох дітей. При цьому мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, на кожного з дітей, не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Оскільки аліменти - це платіж, спрямований саме на утримання дитини, який повинен бути достатнім для цього, разом з тим, він повинен бути співрозмірним з урахуванням мети аліментного зобовязання, яке є в обох із батьків, і має бути рівним, та покликаний захистити інтереси дитини в коштах у розмірі необхідному для її життєдіяльності, збереження достойного рівня життя, який мала дитина до виникнення спору про стягнення аліментів, і який необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, інші обставини, на які посилається відповідач, не звільняють його від повноцінного батьківського обовязку по утриманню спільних дітей сторін, які мають бути захищеними та отримувати матеріальне утримання від батька, що гарантовано як нормами національного, так і норами міжнародного законодавства.

Відповідач не заперечував щодо задоволення судом першої інстанції позовної вимоги ОСОБА_5, про стягнення коштів на її утримання до досягнення донькою, ОСОБА_6, трьохрічного віку, разом з тим просив зменшити її розмір з 500.00 грн. до 200.00 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Частина 4 ст. 84 СК України передбачає, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати таку допомогу.

Отже, кошти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, можуть стягуватися за умови, якщо чоловік може надавати таку допомогу.

Враховуючи те, що колегія суддів дійшла висновку про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 коштів на утримання дітей, ОСОБА_6 та ОСОБА_6 у розмірі 1/3 частки від доходу, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, враховуючи стягнення з ОСОБА_3 на користь доньки від першого шлюбу, ОСОБА_8, в розмірі ? частки від доходу, враховуючи майновий стан відповідача, його доходи за місцем праці, положення закону про те, що кошти на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, можуть стягуватися за умови, якщо чоловік може надавати таку допомогу, те, що відповідач не заперечує щодо стягнення коштів у розмірі по 200.00 грн., колегія суддів дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь дружини, ОСОБА_5, коштів на її утримання до досягнення донькою, ОСОБА_6, трьохрічного віку, у розмірі 200.00 грн. щомісячно.

З врахуванням положень ст. 191 СК України не підлягають до задоволення позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення на її користь коштів на утримання сина, ОСОБА_6, за минулий період, починаючи з 01.04.2015 року до 14.03.2016 року, оскільки позивачкою, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що нею вживалися заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх отримати у зв»язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Відповідно до ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення:1) неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, передбачені ч.1 ст. 309 підстави для скасування рішення суду, колегія суддів приходить до висновку про те, що заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2016 року слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково. Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/3 від його заробітної плати (всіх доходів), починаючи з дня звернення до суду з 25 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на її утримання 200.00 грн., починаючи з дня звернення до суду з 25 квітня 2016 року і до досягнення ОСОБА_7 трьохрічного віку до 25 грудня 2018 року. В задоволенні решти позовних вимог слід відмовити.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 05 липня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на утримання дітей ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти в розмірі 1/3 від його заробітної плати (всіх доходів), починаючи з дня звернення до суду з 25 квітня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягувати з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 на її утримання 200.00 грн., починаючи з дня звернення до суду з 25 квітня 2016 року і до досягнення ОСОБА_7 трьохрічного віку до 25 грудня 2018 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 640.00 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_2