Справа № 376/1331/17 Головуючий у І інстанції Ярошенко С. М.
Провадження № 22-ц/780/4684/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 18.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Мельника Я.С., Сушко Л.П.,

за участю секретаря: Волошина В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сквирського районного суду Київської області від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів,

у с т а н о в и л а:

У травні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24 квітня 2007 року з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Крім того, згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року з нього на користь ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно. Позивач зазначив, що відсутність у нього офіційної роботи та стабільного заробітку, рекомендація планового оперативного лікування та наявність на утриманні матері, яка є інвалідом ІІІ групи, значно ускладнили його матеріальне становище.

Посилаючись на вищевикладене, позивач просив зменшити розмір аліментів, які він сплачує на користь відповідача на утримання сина, з 1/4 частини його заробітку (доходу) до 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 26 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що висновки суду не відповідають вимогам ст. 184 СК України, оскільки він має нерегулярний заробіток, а відтак має сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі. Вважає, що був позбавлений можливості подати докази на підтвердження своїх вимог з огляду на поспішне вирішення спору.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що для зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини відсутні підстави.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що з 14 липня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, який на підставі рішення Сквирського районного суду Київської області від 7 квітня 2009 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24 квітня 2007 року з позивача на користь відповідача стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7, у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

Встановлено, що з 27 грудня 2011 року позивач перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_5, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 6 лютого 2017 року.

Від цього шлюбу позивач має малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2017 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 було стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_8, у твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно.

За консультаційним висновком спеціаліста міської клінічної лікарні м. Вінниці від 12 квітня 2016 року ОСОБА_2 окрім іншого рекомендовано планове оперативне лікування варикозного розширення вен.

Відповідно до довідки квартального комітету м. Вінниці від 18 травня 2017 року № 477 позивач зареєстрований (проживає) по 1-му провул. Затонського, 7 (ОСОБА_9) в м. Вінниця. За даною адресою також зареєстровані: мати - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_3; брат - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_4; сестра ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_5.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст. ст. 183, 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_13 України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Отже, лише значне погіршення матеріального становища або стану здоровя платника аліментів може бути підставою для задоволення його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Так, при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (п. п. 3, 17 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_13 України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України»).

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обовязку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Дана правова позиція викладена в постанові Верховного ОСОБА_13 України від 05 лютого 2014 року (справа 6-143цс13).

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Сквирського районного суду Київської області від 24 грудня 2015 року ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1; дитину залишено на проживання та виховання разом з ОСОБА_3; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість по аліментах у розмірі 22 534,50 грн.

Згідно довідки Староміського ВДВС міста Вінниця ГТУЮ у Вінницькій області від 8 вересня 2016 року № 15096 позивач станом на 1 вересня 2016 року мав заборгованість по аліментах на утримання сина ОСОБА_7 уже в розмірі 30 067,25 грн.

Також встановлено, що відповідач з 1 жовтня 2016 року працює курєром Сквирського районного підрозділу ПАТ «Київобленерго» та отримує середньомісячний дохід близько 1 000,00 грн.; у звязку з незадовільним станом здоровя (міопія високого ступеню, астигматизм, периферична дегенерація сітківки обох очей) робота, повязана із зоровим та фізичним навантаженням їй протипоказана.

Відповідно до довідок Виконавчого комітету Сквирської міської ради від 19 червня 2017 року № 1540 та Сквирського районного управління соціального захисту населення від 23 червня 2017 року № 347, ОСОБА_3 зареєстрована (проживає) разом із сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сином ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_6, по вул. Піщана (Кірова), 1 м. Сквира Київської області, перебуває на обліку в УСЗН Сквирської РДА Київської області і отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сімям.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач не довів належними і допустимими доказами, що на час звернення до суду він мав мінливий дохід, сплачував аліменти на іншого сина чи проходив лікування, рекомендоване спеціалістом у квітні 2016 року.

Колегія суддів враховує, що стягуваний розмір аліментів не є завищений та не ставить позивача у скрутне матеріальне становище, обгрунтовано встановлений у частці від заробітку (доходу) батька дитини та відповідатиме інтересам сторін та їхнього сина, оскільки під час визначення розміру аліментів у розмірі 1/4 частини доходів ОСОБА_2 суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів непрацездатних батьків, а також інші обставини, що мають істотне значення для справи.

При цьому позивач є молодою працездатною особою, має малолітнього сина від іншого шлюбу, на утримання якого за рішенням суду на нього покладено обовязок сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі 600 грн., він не позбавлений можливості на відміну від відповідача працювати для збільшення своїх доходів, а як наслідок повноцінно утримувати себе та підтримувати на належному рівні свою дитину.

Проте матеріали справи свідчать про протилежне, позивач належним чином не виконував свої батьківські обовязки, не приймав участі у вихованні сина та допустив заборгованість по сплаті аліментів без поважних на те причин з тенденцією до постійного зростання, у звязку з чим був позбавлений батьківських прав.

Таким чином, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для зменшення розміру аліментів, адже сам по собі факт необхідності лікування та відсутності інформації про доходи за 2016 рік не є беззаперечною підставою для задоволення позову згідно ст. 192 СК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Доводи ОСОБА_2 про те, що суд позбавив його права на подання доказів, розглянувши справу в другому засіданні після відкриття провадження, не заслуговують на увагу як і долучені до апеляційної скарги документи (копії трудової книжки, квитанції, виписки з медичної картки), оскільки 16 червня 2016 року позивач звернувся до суду з письмовою заявою, в якій просив розглядати справу у його відсутність з одночасним підтриманням позовних вимог. Тобто позивач особисто обрав спосіб судового захисту та не вважав за потрібне подати свої докази під час попереднього судового засіданні, як це передбачено ст. 131 ЦПК України.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

За таких обставин, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 11, 60, 61, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. ст. 213, 214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307-308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сквирського районного суду Київської області від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Ігнатченко

Судді: Я.С. Мельник

ОСОБА_13