Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/2045/17
Провадження № 2/376/1028/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" жовтня 2017 р. Сквирський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Ярошенко С.М.,

при секретарі Ярликовій М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс" - ГУВ до ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визнання оспорюваного договору оренди землі недійсним і застосування наслідків його недійсності

встановив:

У вересні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21.02.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс" - ГУВ та ОСОБА_4 був укладений договір оренди належної йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №675887, земельної ділянки площею 6,03 га, розташованої на території Красноліської сільської ради Сквирського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - :02:015:0002. Вказаний договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Сквирському районі Київської області 18.03.2011 року за №00217. Строк дії договору складає 10 років, є чинним до 18.03.2021 року.

22.09.2013 року ОСОБА_4 помер.

Відповідач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24.01.2017 року Сквирською районною державною нотаріальною конторою, серії НВІ №394833, зареєстровано в реєстрі за №30, набула у власність земельну ділянку площею 6,03 га, кадастровий номер земельної ділянки - :02:015:0002. Право власності на земельну ділянку зареєстровано 24.01.2017 року, номер запису про право власності: 18685532, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 40, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2017 року №78738661.

Позивач у повному обсязі виконує взяті на себе зобовязання за договором оренди земельної ділянки.

Між тим, 21.04.2017 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 інший договір найму (оренди) земельної ділянки, посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за №402, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 21.04.2017 року №85580652, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 40, номер запису про інше речове право: 20088933, внесений державним реєстратором: приватним нотаріусом ОСОБА_3, індексний номер рішення: 34886887. Строк дії договору складає 49 років, є чинним до 21.04.2066 року.

З урахуванням наведеного позивач просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 21.04.2017 року, та скасувати державну реєстрацію речового права оренди, яке виникло на підставі цього договору, стягнути з відповідачів 1600,00 грн. судових витрат.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав та обставин, наведених вище.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що позивачем не виконані вимоги законодавства щодо державної реєстрації Договору оренди земельної ділянки від 21.02.2011 року, то існують підстави вважати цей договір таким, що не був укладений. Також, не надано документів, які підтверджують виплату позивачем орендної плати за договором з дня його укладення. Позивач не є власником земельної ділянки і, відповідно, його права як власника не можуть бути порушені, а тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

При цьому не заперечив, що ОСОБА_2 не перевіряв відомості про наявність реєстрації в Держкомземі договорів оренди щодо спірної земельної ділянки, перешкод не було.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, надала до суду письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено підстав порушення нею, як нотаріусом і як державним реєстратором, вимог ст.203 ЦК України під час вчинення оспорюваного правочину, а саме: посвідчення договору оренди земельної ділянки від 21.04.2017 року.

Суд, заслухавши представників сторін, вивчивши письмові докази, надані сторонами в обґрунтування та заперечення позовних вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Судом установлено та підтверджується наявними у справі доказами, що 21.02.2011 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Сервіс" - ГУВ та ОСОБА_4 був укладений договір оренди належної йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД №675887, земельної ділянки площею 6,03 га, розташованої на території Красноліської сільської ради Сквирського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - :02:015:0002. Вказаний договір зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Сквирському районі Київської області 18.03.2011 року за №00217. Строк дії договору складає 10 років, є чинним до 18.03.2021 року (а.с.7,15).

22.09.2013 року ОСОБА_4 помер (а.с.16).

Відповідач ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 24.01.2017 року Сквирською районною державною нотаріальною конторою, серії НВІ №394833, зареєстровано в реєстрі за №30, набула у власність земельну ділянку площею 6,03 га, кадастровий номер земельної ділянки - :02:015:0002. Право власності на земельну ділянку зареєстровано 24.01.2017 року, номер запису про право власності: 18685532, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 40, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.01.2017 року №78738661 (а.с.33,34).

Позивач у повному обсязі виконує взяті на себе зобовязання за договором оренди земельної ділянки (а.с.116-118).

Між тим, 21.04.2017 року ОСОБА_1 уклала з ОСОБА_2 інший договір найму (оренди) земельної ділянки, посвідчений ОСОБА_3, приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу Київської області, зареєстровано в реєстрі за №402, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 21.04.2017 року №85580652, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна: 40, номер запису про інше речове право: 20088933, внесений державним реєстратором: приватним нотаріусом ОСОБА_3, індексний номер рішення: 34886887. Строк дії договору складає 49 років, є чинним до 21.04.2066 року (а.с.35-38).

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 215 і 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним і про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

За змістом ст.792 ЦК України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України , зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1, 3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ст.1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

За змістом ст.3 Закону України «Про оренду землі» обєктом оренди може бути земельна ділянка, що перебуває у власності громадянина, юридичної особи, комунальній або державній власності.

Відповідно до ст.25 Закону України «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право: самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; отримувати продукцію і доходи.

Згідно ст.27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Відповідно до ст.31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Згідно ст.32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або

припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Відповідно до п.33 договору оренди земельної ділянки від 21.02.2011 року, зареєстрованого в Управлінні Держкомзему у Сквирському районі Київської області 18.03.2011 року за №00217, перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору.

За змістом ст.7 Закону України «Про оренду землі» право на оренду земельної ділянки переходить після смерті фізичної особи-орендаря, якщо інше не передбачено договором оренди, до спадкоємців.

Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється в тому числі шляхом визнання угоди недійсною.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Разом з тим установлено, що земельна ділянка площею 6,03 га, яка перебувала у строковому платному користуванні ТОВ "Сервіс" - ГУВ на підставі договору оренди земельної ділянки від 21.02.2011 року, який не був визнаний недійсним, не був розірваний, не був припиненим, не могла бути передана у строкове платне користування на підставі договору оренди іншому орендару ОСОБА_2, а отже, договір оренди землі, укладений 21.04.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суперечить, зокрема, вимогам ст.3 Закону України «Про оренду землі» і підлягає визнанню недійсним з підстав передбачених ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України.

У вересні, грудні 2016 року відповідач ОСОБА_1 отримала орендну плату за чинним договором оренди земельної ділянки від 21.02.2011 року, проте в п.1.4 Договору найму (оренди) земельної ділянки від 21.04.2017 року повідомила, що не має обмежень щодо свого права розпорядження земельною ділянкою, що земельна ділянка на момент укладення договору не передана в оренду.

Суд також звертає увагу, що Порядок ведення Державного земельного кадастру, затверджений Постановою Кабінету міністрів України від 17.10.2012 року №1051, а договір оренди земельної ділянки між позивачем і ОСОБА_4, який помер 22.09.2013 року, був укладений 21.02.2011 року та зареєстрований в Управлінні Держкомзему у Сквирському районі Київської області 18.03.2011 року за №00217, що відповідало Постанові Кабінету Міністрів України №1021 від 09.09.2009 року.

Таким чином, суд вважає визнати недійсним договір оренди земельної ділянки, укладений 21.04.2017 року, та скасувати державну реєстрацію речового права оренди, яке виникло на підставі цього договору.

Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

В силу ст.88 ЦПК України судові витрати, суд покладає на відповідачів пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.10,60,79,88,131,212-215,218 ЦПК України, ст.15,203,215,626,638,792 ЦК України,

ст.1,3,7,25,27,31,32 Закону України «Про оренду землі», ст.152 ЗК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 6,0286 га, розташованої на території Красноліської сільської ради Сквирського району Київської області, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер земельної ділянки - :02:015:0002,укладений 21.04.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3, та скасувати державну реєстрацію речового права оренди, яке виникло на підставі цього договору, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 21.04.2017 року, номер запису: 20088933, внесений приватним нотаріусом Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3, індексний номер рішення: 34886887.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, приватного нотаріуса Ірпінського міського нотаріального округу ОСОБА_3 на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Сервіс" - ГУВ по 533,33 грн. судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ярошенко С.М.