Номер провадження 2/243/4093/2017
Номер справи 243/8818/17
РІШЕННЯ

І м е н е м У к р а ї н и

(заочне)

«26» жовтня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.

за участю: - секретаря судового засідання - Хорхордіної О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі № 19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, обґрунтувавши свої вимоги тим, що згідно договору позики від 10 липня 2017 року нею була надана ОСОБА_2 позика у розмірі 9194,00 грн.

Пунктом 1.1. Договору передбачено, що Позикодавець передає Позичальнику грошові кошти в порядку та на умовах, встановлених Договором, в Позичальник зобовязується повернути вказані грошові кошти Позикодавцю.

Відповідно до умов 4.2. Договору Позичальник зобовязаний повернути позику до 01 вересня 2017 року, але у цей строк позика або частина позики повернута не була.

За правилами ст. 526 ЦК, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обіг або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст. 1049 ЦК України Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України встановлено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати строкового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних н: му відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позичальником по теперішній час не була повернути грошові кошти відповідно до Договору.

Просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на її користь суму боргу у розмірі - 9194,00 та стягнути з відповідача ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 640,00.

Позивач ОСОБА_1 у судове засіданн не зявилася, хоча про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином (а.с.13). 26 жовтня 2017 року надала до суду Заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити (а.с.15).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання (а.с.12). Як вбачається з матеріалів справи кореспонденція, яка направляється на адресу відповідача нею не отримується (а.с.14).

У відповідності до ч. 5 ст. 74 ЦПК України « У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається:

- юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб- підприємців;

- фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином».

Відповідно до ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідач повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача ( представника позивача), вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Відповідач ОСОБА_2 своєчасно і належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявилася, від неї не надійшло повідомлення про причини неявки, не використала наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Згідно з вимогами ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, інтересів.

У відповідності до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобовязують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обовязків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 10 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Суд на підставі ст.ст. 10, 11, 27, 60 ЦПК України розглядає справу у межах заявлених позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами. Особа, яка бере участь у справі, зобовязана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позичкодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позичкодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В судовому засіданні встановлено, що 10 липня 2017 року між ОСОБА_1, як позичкодавцем та ОСОБА_2, як позичальником було укладено Договір позики грошових коштів, на підставі якого ОСОБА_1 позичила грошові кошти у сумі 9194 грн., які ОСОБА_2 зобовязувалася повернути ОСОБА_1 до 01 вересня 2017 року (а.с.7).

Відповідно Розписки, складеної ОСОБА_2 до Договору позики грошових коштів від 10 липня 2017 року, вона 10 липня 2017 року отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 9194 грн. (а.с.8).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позичкодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Договір позики від 10 липня 2017 року було укладено між ОСОБА_1, як позичкодавцем та ОСОБА_2, як позичальником, був представлений в судове засідання позивачем та досліджений судом.

У Договорі позики від 10 липня 2017 року зазначені: сторони зобовязання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення боргу та особисті підписи позичальника та позичкодавця. Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно усіх істотних умов договору позики, що свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України. Таким чином, суд приходить до обґрунтованого переконання, що факт передання грошових коштів позивачем ОСОБА_1 відповідачу ОСОБА_3 в судовому засіданні позивачем доведений.

Також в судовому засіданні встановлено, що при укладанні Договору позики позикодавець передав, а позичальник прийняв грошові кошти у сумі 9194,00 грн., відповідач не оскаржував Договір позики з підстав неотримання ним грошових коштів, тому суд не вбачає правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми за договором позики.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором, що передбачено ст. 1051 ЦК України.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 надала оригінал Договору позики від 10 липня 2017 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 надала у власність до 01 вересня 2017 року ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 9194,00 грн.

У відповідності до Висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01 лютого 2014 року «Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13).

Стаття 1049 ЦК України встановлює, що позичальник зобовязаний повернути позичкодавцеві позику ( грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У зазначений п. 3.1 Договору позивки кінцевий строк до 01 вересня 2017 року та до теперішнього часу суму позики у розмірі 9194,00 грн. відповідач не повернула.

Відповідно до ст. 545 ЦК України, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа, кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку. У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку, боржник має право затримати виконання зобовязання. У цьому разі настає прострочення кредитора.

У відповідності до вимог ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана доказати ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які приймають участь у справі, не підлягають доказуванню.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що за Договором позики від 10 липня 2017 року ОСОБА_2 отримала у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 9194 грн., суд вважає за необхідне повністю задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1

Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи.

Згідно з ч.1 ст. 88 ЦПК України „ Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати .

У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року « Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати».

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою, справляється судовий збір в розмірі 1,5% відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» від 21 грудня 2016 року №1801-19, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2017 року складає 1600,00 грн.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп. (а.с.1).

Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_2 З цих задоволених вимог підлягає сплаті судовий збір у сумі 640 грн. 00 коп., який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача і тому з відповідача слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 витрати по сплаті нею судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 55 Конституції України, п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Висновками Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за 2 півріччя 2013 року від 01лютого 2014 року, п. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 3, 10, 11, 27, 58, 60, 61, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 1046, 1047, 1050 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, Паспорт серії ВТ № 166225 виданий Словянським МВ ГУДМС України в Донецькій області 18 вересня 2015 року, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, інші дані суду невідомі, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянки України, Паспорт серії ВК № 567493 виданий Словянським МВ ГУМВС України в Донецькій області 28 січня 2009 року, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, суму боргу за Договором позики від 10 липня 2017 року у розмірі 9194 грн. 00 коп. (девять тисяч сто девяносто чотири 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: НОМЕР_1, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянки України, Паспорт серії ВТ № 166225 виданий Словянським МВ ГУДМС України в Донецькій області 18 вересня 2015 року, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, інші дані суду невідомі, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, РНОКПП: НОМЕР_2, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянки України, Паспорт серії ВК № 567493 виданий Словянським МВ ГУМВС України в Донецькій області 28 січня 2009 року, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп. (шістсот сорок грн.. 00 коп.).

До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення постановлено та підписано в нарадчій кімнаті в одному екземплярі.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_4