Справа № 645/5492/15-ц
Провадження № 2/645/43/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Фрунзенський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Горпинич О.В.,

секретарі судових засідань ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Харківської міської ради про знесення самочинно збудованого сараю (гаражу), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, в особі свого представника, звернулася до суду із вищевказаним позовом, в остаточно уточненій редакції якого просила зобовязати ОСОБА_4 знести самочинно збудований сарай (гараж) літ. «Л», площею 21,2 кв.м, який знаходиться за адресою: м. Харків, 3-й Петренківський проїзд, № 27, за рахунок ОСОБА_4. В обґрунтування позову посилалася на те, що згідно свідоцтва про право власності на домоволодіння від 02.03.1998 року, виданого на підставі рішення виконкому Фрунзенської районної ради народних депутатів № 30/4 від 06.02.1998 року, 9/100 частин домоволодіння № 27 по 3-му Петренківському проїзду у м. Харкові належить ОСОБА_6. На підставі договору дарування від 08.04.1999 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7, який зареєстрований за реєстровим номером 45325 від 20.07.1999 року КП «Харківське міське БТІ» на імя позивача зареєстровано 7/100 частин домоволодіння № 27 по 3-му Петренківському проїзду в м. Харкові, тобто позивачу на праві власності належить 16/100 частини даного домоволодіння. Разом з позивачем, проживають її чоловік ОСОБА_8 та малолітні діти ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2. Батько позивача ОСОБА_4 є співвласником 45/100 частин домоволодіння № 27 по 3-му Петренківському проїзду у м. Харкові на підставі свідоцтва про право власності, виданого у 1998 році. Відповідач ОСОБА_4 мешкає разом зі своєю дружиною, з якими у позивача постійно виникають суперечки та сварки з приводу користування земельною ділянкою та самовільно забудованого сараю (гараж) літ. «Л». Самовільно збудований гараж є загрозою нормам безпеки щодо правил безпеки системи газопостачання, а саме: на його даху проходить газова труба; порушує будівельні, санітарні, пожарні, екологічні норми; допустимі рівні шуму, вібрації та вимоги до звукоізоляції, так як відстань від стіни самовільно забудованого гаражу до віком житлової кімнати позивача 3 метри, що є порушенням норм ДБН; усі фактори в сукупності порушують права позивача та створюють небезпеку життю та здоровю позивача та членів її сімї. ОСОБА_5 є співвласником 39/100 частин домоволодіння № 27 по 3-му Петренківському проїзду у м. Харкові, якій належить їй на праві договору міни від 15.04.2011 року. Відповідач ОСОБА_4 при здійсненні самовільного будівництва гаражу літ. «Л» захопив частину земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивача. Відповідно до висновку судово-технічної експертизи № 8675 від 25.01.2016 року зазначено, що в матеріалах справи є відповідь Управління земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин виконкому Харківської міської ради від 30.06.2010 року, в якому зазначено, що встановлено факт самовільного заняття ОСОБА_4 додаткової земельної ділянки розміром 3,2 кв.м, внаслідок самочинного будівництва гаражу. Добровільно демонтувати ці будівлі відповідач відмовився, тому необхідно зобовязати його здійснити перебудову, а у разі відмови знести будівлі за власний рахунок.

На підстав викладеного до суду було подано відповідний позов.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_11 підтримав позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини викладені вище, та зазначаючи про порушенням відповідач норми Земельного Кодексу України, Цивільного Кодексу України просив про задоволення позову.

В судове засідання відповідач ОСОБА_4 не зявився, присутні його представники ОСОБА_3, ОСОБА_12 проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні, при цьому посилалися на те, що вимоги позивача безпідставні та такі, що не підлягають задоволенню. Так згідно висновку судової земельно-технічної експертизи № 8675 від 25.01.2016 року, на яку посилається представник позивача, жодним чином не встановлює факту порушення прав позивачка, а лише містить опис досліджень експерта. Позивачка не довела факту порушення її прав у звязку з будівництвом її батьком гаражу літ. «Л» та не надала жодного доказу та правових обґрунтувань на підтвердження своїх доводів та вимог, з якими закон повязує необхідність або можливість знесення побудованого обєкту. Позивач зазначає, що відповідач при здійсненні самовільного будівництва гаражу літ. «Л» захопив частину земельної ділянки, яка знаходиться у користуванні позивачки, але спірна земельна ділянка знаходиться у сумісному користуванні без визначення будь-яких часток чи порядку користування. Згідно рішення виконкому Харківської міської ради від 02.07.1993 року за № 305 ОСОБА_4 і ОСОБА_6 було надано земельну ділянку площею 51 кв.м за рахунок вільної від забудови міської землі прилеглої до східної межі наданої раніше земельної ділянки для будівництва житлового будинку по 3-му Петренківському проїзду у м. Харкові з доведенням загальної площі присадибної ділянки 547 кв.м. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.06.1994 року було визначено межі ділянки та площа в сумісному користуванні ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Також, відповідно до звернення ОСОБА_4, рішенням виконкому м. Харкова № 457 від 26.05.1998 року було вирішено надати додатково земельну ділянку в спільне постійне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_6 площею 97 кв.м для обслуговування житлового будинку літ. «Ж-1», господарських побудов та споруд з доведенням загальної площі земельної ділянки до 644 кв.м. ОСОБА_4 виконав всі вимоги, що визначені рішенням № 457 від 26.05.1998 року та на підставі цього Головним управлінням земельних ресурсів Харківського виконкому було видано акт встановлення меж земельної ділянки на місцевості за адресою 3-й Петренківській проїзд № 27 № 2390 від 1998 року. Акт було зареєстровано в КП «Харківське міське БТІ» 27.08.1998 року та відповідно до нього, земельна ділянка домоволодіння № 27 по 3-му Петренківському проїзду м. Харкова має загальну площу 653 кв.м. Відповідно до зазначеного рішення, ОСОБА_4 обслуговує житловий будинок літ. Ж-1» та побудував гараж літ. «Л». Відповідач дійсно побудував гараж, але при цьому будівництво здійснено на земельній ділянці, яка йому для цього була виділена, тобто на земельній ділянці відповідача. Будь-яких прав та інтересів ОСОБА_3 у звязку з самочинним будівництвом відповідачем гаражу літ. «Л» не порушено, та ніколи не порушувалося. Крім того, знесення самовільно зведеного нерухомого майна здійснюється лише у випадку неможливості проведення перебудови, та у разі ухилення особи, що здійснила таке будівництво від обвязку провести таку перебудову і лише за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування. Представник позивача зазначає, що зверху на даху гаражу проходить газова труба, але це не відповідає дійсності. Повітряна газова магістраль до будинків літ. «А-1» та літ. «Ж-1» проходить вздовж гаражів літ. «М», літ. «Р», літ. «Л», які належать співвласниками домоволодіння № 27 та її встановили відповідні газові служби. Магістраль прокладалась з дотриманням відповідних норм та правил, на підставі технічних умов на газопостачання житлового будинку було підготовлено робочий проект з газифікації та розроблена вся необхідна документація. Відповідач будував гараж особисто, власними силами та коштами, та він активно користується спірним гаражем, потребує його, для відповідача та його сімї гараж має життєво важливе значення, в ньому він зберігає інструменти, будівельні матеріали для підтримання та обслуговування будинків, двору та інших споруд домоволодіння та бетонного лотка на вулиці, в гаражі сімя відповідача зберігає свої харчові запаси. Знесення гаражу для нього є неприпустимим та неможливим, і завдасть непоправимої матеріальної та моральної шкоди. Відповідач є пенсіонером, на сьогодні не має ні фізичної сили, ні матеріальної спроможності побудувати інший гараж.

На підставі викладеного просили відмовити в задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засіданні не зявилася, повідомлялася про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином.

Представник Харківської міської ради в судове засідання не зявився, через канцелярію суду були подані заперечення, які залучені до матеріалів справі та відповідно до яких зазначалось, що позивачем обраний крайній спосіб захисту порушеного права, який допустимий у разі вжиття всіх вичерпних заходів відповідно до чинного законодавства України щодо вирішення питання самочинного будівництва.

Суд, вислухавши позивача та його представника, представників відповідача, свідків, дослідивши матеріали інвентаризаційної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до вимог ст.ст. 3, 4 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно довідки КП «Харківське районне бюро технічної інвентаризації» від 29.07.2015 року № 791/3 житловий будинок з надвірними будівлями по 3-му проїзду Петренківському, 27 в м. Харкові на праві власності належить: ОСОБА_13 39/100 частин на підставі договору міни від 15.04.2011 року, ОСОБА_6 16/100 частин на підставі договору дарування від 08.04.1999 року та свідоцтва про право власності від 02.03.1998 року, ОСОБА_4 45/100 частин на підставі свідоцтва про право власності від 02.03.1998 року.

З листа Управління земельних відносин Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин виконкому Харківської міськради від 30.06.2010 року зазначено, що встановлено факт самовільного заняття ОСОБА_14 додаткової земельної ділянки орієнтовною площею 3,2 кв.м внаслідок самочинного будівництва гаражу.

Відповідно до даних довідки від 09.10.2015 року встановлено, що співвласником ОСОБА_13 в житловому будинку літ. «А-1» квартира № 1 (приміщення 1-2, 1-3, 1-5, 1-6, 1-7), сіни літ. «а» (приміщення І,ІІ), ганок літ. «а1», самочинно збудована житлова прибудова літ. «А1-1», льох літ. «Е», вбиральня літ. «В», літній душ літ. «П», огорожа № 10, хвіртка № 11, огорожа № 12, частина огорожі № 5, трубчастий колодязь № 3 та самочинно збудований гараж літ. «Р». Співвласником ОСОБА_3 в житловому будинку літ. «А-1» квартира № 2 (приміщення «2-2», прибудова літ. А3 (приміщення 2-5, ІІІ), льох літ. К, 1/2 вбиральні літ. «О», вигрібна яма №9, частина воріт №7, частина огорожі №5,№8, 1/2 частина вимощення І та самочинно збудований гараж літ. «М». Співвласником ОСОБА_4 в житловому будинку літ. «Ж-1» квартира № 3 (приміщення 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 3-7, 3-8), сіни літ. «ж» (приміщення І, ганок літ. «ж1», вбиральня літ. «С», літній душ літ. «Т», 1/2 вбиральня літ. «О», вигрібна яма № 6, 1/2 частина воріт № 7, частина огорожі № 5, № 8, 1/2 частина вимощення І та самочинно збудований гараж літ. «Л».

Площа виділеної земельної ділянки складала 495 кв.м, згідно договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки по 3-му проїзду Петренківському, 27 в м. Харкові від 08.10.1962 року, виданого на підставі рішення Московської райради від 19.12.1961 року за № 228.

Згідно договору дарування від 21.03.1979 року 7/50 частин домоволодіння були подаровані ОСОБА_15 ОСОБА_16.

Рішенням виконкому Фрунзенської райради від 14.05.1991 року за № 134/14 на імя ОСОБА_16 узаконено самовільно прибудовані приміщення 2-3 площею 4,4 кв.м, коридор 2-1 площею 10,4 кв.м (прибудова літ. «а2») та приміщення ІІІ площею 6,2 кв.м (сіни літ. «а3»).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 29.06.1992 року перерозподілено частки співвласників домоволодіння № 27 по проїзду Петренківському в м. Харкові та визнано право власності на вказане домоволодіння за співвласниками наступним чином за ОСОБА_17 13/100 частин (побудовані прибудову літ. «а2» та сіни літ. «а3»). Перерозподілені частки: ОСОБА_15 75/100 частин, ОСОБА_17 25/100 частин. Визнано право власності на частину співвласника ОСОБА_17 в порядку спадкування за ОСОБА_15 7/100 частин, ОСОБА_4 8/100 частин, ОСОБА_3 - 10/100 частин.

Рішенням виконкому Харківської міськради від 02.07.1993 року № 305 відповідно до п. 2.3 площу раніше виділеної земельної ділянки збільшено за рахунок вільної від забудови міської землі прилеглої до східної межі для ОСОБА_4 та ОСОБА_6 площею 51 кв.м, загальна площа земельної ділянки збільшена до 547 кв.м.

Рішенням Фрунзенського районного народного суду м. Харкова від 27.06.1994 року поділено будівлі та споруди домоволодіння та співвласнику ОСОБА_18 виділено у користування земельну ділянку площею 336 кв.м, співвласникам ОСОБА_4 та ОСОБА_6 виділено у користування земельну ділянку площею 211 кв.м.

В рішенні виконкому Фрунзенської райради м. Харкова від 06.02.1998 року за № 30/4, вказувалося, що домоволодіння по 3-му проїзду Петренківському, 27 в м. Харкові було зареєстроване за співвласниками на підставі рішень Фрунзенського районного народного суду м. Харкова від 29.06.1992 року та від 27.06.1994 року, в наступних частках: ОСОБА_15 71/100 частин; ОСОБА_4 13/100 частин; ОСОБА_3 16/100 частин.

Рішенням виконкому Фрунзенської райради м. Харкова від 16.12.1997 року за № 263/10 затверджено акт приймання в експлуатацію житлового будинку літ. «Ж-1» на імя ОСОБА_4.

Рішенням виконкому Фрунзенської райради м. Харкова від 06.02.1998 року за № 30/4 перерозподілені ідеальні частки співвласників домоволодіння, у звязку з будівництвом ОСОБА_4 житлового будинку літ. «Ж-1», наступним чином: ОСОБА_15 39/100, замість 71/100, ОСОБА_4 52/100 частин, замість 13/100 частин, ОСОБА_3 9/100 частин, замість 16/100 частин.

26.05.1998 року рішенням виконкому Харківської міськради за № 457 надано у користування додаткової земельну ділянку для ОСОБА_4, ОСОБА_6 площею 97 кв.м, згідно з додатком № 3, загальна площа земельної ділянки збільшена до 644 кв.м.

24.03.1999 року рішенням виконкому Харківської міськради № 298 про внесення доповнень до рішення виконкому Харківської міськради від 26.05.1998 року за № 457, надано додатково земельну ділянку орієнтовною площею 97 кв.м у користуванні всіх співвласників домоволодіння, загальна площа земельної ділянки збільшена до 655 кв.м.

Актом встановлення меж земельної ділянки на місцевості від 1998 року до рішення виконкому Харківської міськради від 26.05.1998 року за № 457 - загальна площа земельної ділянки складає 653 кв.м.

Згідно договору дарування від 08.04.1999 року ОСОБА_4 подарував ОСОБА_3 7/100 частин домоволодіння по 3-му Петренківському, 27 в м. Харкові.

З урахуванням даних розрахунку часток співвласників та договору дарування від 08.04.1999 року власниками житлового будинку літ. «А-1» з прибудовами є ОСОБА_15 39/100 частини та ОСОБА_3 16/100 частин.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 7 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Як розяснено в п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» відповідно до вимог ст. 376 ЦК право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об'єкта нерухомості мають як органи державної влади, так і органи місцевого самоврядування.

У випадках порушення прав інших осіб право на звернення до суду належить і таким особам за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (ст. 391 ЦК України), а також власнику (користувачу) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (ч. 4 України та ст. 391 ЦК України).

Частиною першої ст. ст. 356, 357 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов'язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК України).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в Постанові від 30.03. 2012 року за № 6 в пункті 23 роз'яснив, що при вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суди повинні в кожному випадку з'ясовувати, зокрема, наскільки збудована будівля за розміром відповідає площі, поверховості, розміщенню та іншим умовам, передбаченим проектом; як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо.

У необхідних випадках для з'ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами статті 143 ЦПК України.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт відхилення від проекту та порушення будівельних норм і правил має довести особа, яка пред'явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України, частина перша статті 60 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), можливе лише за умови, що неможлива перебудова нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

В інших випадках на підставі частини сьомої статті 376 ЦК України можна зобов'язати забудовника здійснити перебудову житлового будинку, будівлі, споруди або іншого об'єкта нерухомості, який побудовано чи будується з істотними відхиленнями від проекту або з істотним порушенням основних будівельних норм і правил, у тому разі, коли таке будівництво суперечить суспільним інтересам, порушує права інших осіб, коли порушення будівельних норм і правил є істотним, а також є технічна можливість виконати перебудову.

Таким чином, з урахуванням змісту вищевказаних правових норм в поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується право власності позивача чи законного володіння або є реальна небезпека порушення її права власності чи законного володіння зі сторони ОСОБА_4, позивачем надано не було.

Згідно правової позиції Верховного суду України висловленої у Постанові № 6-180цс-14 від 19 листопада 2014 року зазначено, що за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Аналогічна правова позиція висвітлена також у Постанові Верховного суду України № 6-137цс14 від 17 грудня 2014 року згідно якої зазначено, що за змістом частин четвертої та сьомої статті 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва зазначені в цих пунктах особи можуть вимагати від особи, яка здійснила самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення його перебудови власними силами або за її рахунок, приведення земельної ділянки у попередній стан або відшкодування витрат. З урахуванням змісту вищевказаної правової норми в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Окрім цього, з роз'яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами ст. 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» виявлення факту самочинного будівництва об'єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб; істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа відповідної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, державних будівельних норм, стандартів і правил з визначенням добровільного виконання припису. У разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, інспекція державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об'єкта та компенсацію витрат, пов'язаних з таким знесенням. За рішенням суду самочинно збудований обєкт підлягає: знесенню з компенсацією витрат, пов'язаних із знесенням об'єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво.

Таким чином, знесення самочинного будівництва, у тому числі зведеного без проекту, є крайнім заходом і можливе лише тоді, коли використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова обєкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови. Разом з тим, власник на підставі статей 391,376 ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права власності в тому числі і знесення самочинного обєкту нерухомості при доведеності факту порушення його прав таким будівництвом.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що використані усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності за здійснення самочинного будівництва та що неможлива перебудова обєкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення перебудови.

В судовому засіданні допитана позивачка ОСОБА_3 в якості свідка та свідок ОСОБА_8, які повідомили суду, що через існування гаражу літ. «Л» між їх сімєю та сімєю відповідача виникають конфлікти, а також неможливо встановити порядок користування в земельною ділянкою, гараж літ. «Л» має порушення норм ДБН, знаходиться в руйнівному стані, та на нього не має дозвільної документації.

По справі проведено судову будівельно-технічну експертизу, відповідно до висновків якої надати варіант порядку користування земельною ділянкою по 3-му проїзду Петренківському, 27 в м. Харкові у відповідності з частками в праві власності та за умови знесення самовільно побудованого гаражу літ. «Л» не надається можливим.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За приписами ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

У ч. 1 ст. 64 ЦПК України зазначено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Рішення, як і доказування, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходить з того, що позивачем не доведено, що відповідач істотно порушив права позивача, та в наслідок цих дій усунення перешкод можливе лише шляхом знесення спірного об'єкту нерухомості, не взявши до уваги, що знесення є крайньою мірою щодо усунення перешкод.

Європейській суд з прав людини по справі «Іванова и Черкезов проти Болгарии» (Ivanova and Cherkezov v. Bulgaria, скарга N 46577/15) от 21 квітня 2016 року, підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Отже позовні вимоги про знесення обєктів самочинного будівництва є передчасними.

Таким чином, суд не вбачає правових підстав для застосування до відповідача такої крайньої міри, як знесення самочинного будівництва.

А тому, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 15, 16, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржено через Фрунзенський районний суд м. Харкова до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя -