У х в а л а

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Управління соціальної політики Тернопільської міської ради до ОСОБА_4, третя особа - Державна фінансова інспекція в Тернопільській області, про стягнення надміру виплачених коштів державної соціальної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, за касаційною скаргою Управління соціальної політики Тернопільської міської ради на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року Управління соціальної політики Тернопільської міської ради звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що рішенням Управління соціальної політики Тернопільської міської ради від 24 квітня 2014 року ОСОБА_4 була призначена державна соціальна допомога при народженні дитини з 01 січня 2014 року по

31 січня 2014 року у розмірі 10 320 грн, з 01 лютого 2014 року по 31 січня 2020 року - 1 576 грн 67 коп. та по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку непрацюючим жінкам з 16 квітня 2014 року по 24 січня 2017 року - 130 грн, а також державна соціальна допомога по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку по доходах з 16 квітня

2014 року по 30 квітня 2014 року - 982 грн 89 коп.

При призначенні допомоги відповідач була попереджена про відмову в призначенні або припиненні виплати призначеної допомоги та про повернення надміру нарахованих коштів у разі подання недостовірних відомостей про доходи та майновий стан сім'ї, на підтвердження чого на відповідних документах нею було вчинено підпис.

За результатами проведення ревізії фінансово-господарської діяльності встановлено, що станом на день подачі заяви про призначення усіх видів соціальної допомоги, ОСОБА_4 перебувала за межами України, тому не могла подати заяву про призначення допомоги, довіреність на подачу документів також відсутня.

Зазначало, що заява про призначення усіх видів соціальної допомоги від 16 квітня 2014 року була прийнята спеціалістом І-категорії відділу з прийому громадян ОСОБА_5 з порушенням законодавства.

Внаслідок наведеного вище, відповідачу надміру було виплачено 33 269 грн 61 коп., які в добровільному порядку відповідач не повернула, не зважаючи на те, що була повідомлено про необхідність повернення вказаних коштів.

Посилаючись на наведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 30 816 грн 71 коп. державної соціальної допомоги при народженні дитини та 2 452 грн 90 коп. державної допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі Управління соціальної політики Тернопільської міської ради просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), обґрунтовано виходив із того, що позивачем не наведено обставин зловживання відповідачем під час надання документів для призначення соціальної допомоги, а також не надано доказів на підтвердження таких обставин, що є його процесуальним обов'язком (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

При цьому, судами попередніх інстанцій правильно зазначено й те, що заява про призначення усіх видів соціальної допомоги від 16 квітня 2014 року була прийнята спеціалістом І-категорії відділу з прийому громадян з порушенням п. 43 Порядку призначення та виплати державної допомоги сім'ям з дітьми, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2001 року № 1751, та п. 2 Інструкції щодо порядку оформлення і ведення особових справ отримувачів усіх видів соціальної допомоги, затвердженої наказом Міністерства праці та соціальної політики від 19 вересня 2006 року№345, що також не дає підстави вважати про наявність вини ОСОБА_4

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Управління соціальної політики Тернопільської міської ради відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 20 лютого 2017 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

М.К. Гримич