Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., КОЖУХ О.А.

при секретарі ТЕРПАЙ С.М.

за участю представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2 розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про визнання договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року, -

встановила:

ТОВ «Росвен Інвест Україна» 03.09.2014 звернулося до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_1 і мотивувало його наступним. За договором від 15.05.2012 № НОМЕР_1 ПАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за договором факторингу від 06.03.2013 є ТОВ «Росвен Інвест Україна», надало ОСОБА_1 кредит у сумі 21506,24 грн терміном до 15.05.2014. Кредитор свої зобовязання виконав, а відповідач зобовязання порушив і спричинив виникнення боргу, що станом на 06.03.2013 складав 24977,45 грн, з яких борг за кредитом 20661,76 грн, борг за відсотками 4315,69 грн. Посилаючись на ці обставини і на право вимагати повернення боргу, позивач просив стягнути на його користь із відповідача зазначені кошти та покласти на нього судові витрати.

16.08.2016 ОСОБА_1 предявила до ТОВ «Росвен Інвест Україна» зустрічний позов про визнання кредитного договору недійсним. Зазначала, що оскільки сторонами був укладений договір про споживчий кредит, то повинні були дотримуватися умови, передбачені законом для такого кредиту. Зокрема, умовами дійсності договору є зазначення в ньому розміру кредиту, умов кредитування, перед укладанням договору кредитодавець повинен належним чином поінформувати позичальника про суму кредиту, його сукупну вартість із урахування витрат на його оформлення, обслуговування, річну відсоткову ставку, умови дострокового розірвання договору тощо, у договорі повинні бути зазначені істотні умови, з яких досягнуто згоди сторонами (ст.ст. 203, 215, 638, 1054, 1055 ЦК України, ст. 11 ч.ч. 2, 4 Закону України «Про захист прав споживачів», Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 № 168. Кредитодавець повинен виконати умови, необхідні для вільного та свідомого волевиявлення позичальника щодо можливості одержання кредиту.

Ці вимоги законодавства не були дотримані, оскільки позичальник був обізнаний лише з тією інформацією, що була викладена безпосередньо в договорі. Втім, у ньому відсутній детальний опис сукупної вартості кредиту, договір не містить відомостей про вартість усіх супутніх послуг, інших фінансових зобовязань споживача, відомостей про реальну процентну ставку, про абсолютне значення подорожчання кредиту.

Зважаючи на це, позивача через його необізнаність було введено в оману щодо умов кредитування, щодо нього була застосована нечесна підприємницька практика, були порушені право споживача на вільний вибір продукції та принцип рівності сторін у договорі, мають місце несправедливі умови договору та істотний дисбаланс інтересів сторін на шкоду споживачеві, (ст. 6 ч. 1, ст. 11 ч.ч. 2, 5, ст.ст. 18, 19, 21 Закону № 1023-ХІІ, ст. 230 ч. 1 ЦК України).

Посилаючись на ці обставини, ОСОБА_1 просила визнати недійсним кредитний договір від 15.05.2012 № НОМЕР_1, укладений між ТОВ «ОТП Кредит», ПАТ «ОТП Банк» і ОСОБА_1

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10.10.2016 первісний позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» заборгованість за кредитним договором від 15.05.2012 № НОМЕР_1 у розмірі 24977,45 грн, у зустрічному позові відмовлено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Росвен Інвест Україна» 249,77 грн у рахунок відшкодування витрат зі сплати судового збору.

ОСОБА_1 оскаржила рішення суду в частині вирішення первісного позову, просить його в цій частині скасувати, у первісному позові відмовити. Вважає рішення суду в оскарженій частині незаконним і необґрунтованим, оскільки суд неправильно застосував норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, та порушив норми процесуального права. Сторона зазначає, зокрема, таке.

Позивачем не надано доказів видачі кредиту, оскільки кредитором у договорі виступало ТОВ «ОТП Кредит», а ПАТ «ОТП Банк» було лише розрахунковим центром, відтак, у справі немає і належних доказів передачі кредитором за договором права вимоги позивачу. За наявності іншого кредитора банк не міг відступити права, якого не мав.

Заборгованість за відсотками розрахована неправильно, така не може складати 4315,69 грн, а сума заборгованості не може перевищувати 959,49 грн. Розрахунку боргу позивач за первісним позовом не надав.

В силу заборони встановлювати в кредитному договорі плату за дії, які не є послугами в розумінні закону, і того, що послуга на суму 2304,24 грн не була надана, для стягнення цих коштів підстав немає. Крім того, сплачена позичальником комісія в сумі 4838,94 грн нараховувалася на підставі нікчемної умови договору. Позивач не має права на стягнення 2304,24 грн безпідставно нарахованої одноразової комісії, 3356,20 грн безпідставно нарахованих відсотків і 4838,94 грн щомісячної комісії, що нараховувалася на підставі нікчемної умови договору.

Враховуючи безпідставність начебто придбання права вимоги відсутні підстави для задоволення первісного позову в цілому.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 адвоката ОСОБА_2, який апеляцію підтримав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України у відсутність інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності. Проте, погодитись із таким рішенням не можна, оскільки своїх висновків суд дійшов унаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами ЦК України щодо зобовязань у редакції, яка була чинною на час виникнення відповідних юридичних фактів.

Відповідно до умов договору про надання споживчого кредиту від 15.05.2012 № НОМЕР_1 його сторонами є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Кредит» (кредитор), ОСОБА_1 (позичальник) і Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» (банк) (а.с. 12-19). За цим договором передбачено надання кредитором ТОВ «ОТП Кредит» позичальнику ОСОБА_1 кредиту: на споживчі цілі у сумі 19202,00 грн, для придбання послуг у продавця у сумі 2304,24 грн, загальна сума кредиту 21506,24 грн; зі строком кредитування 24 місяці (по 15.05.2014); за процентною ставкою 7% річних (п.п. 1.1.-1.4. та ін.).

ПАТ «ОТП Банк» як сторони кредитного договору (банку) стосується Розділ 2 договору «Видача та обслуговування кредитної картки позичальника», яким передбачені відповідні умови, повязані із обслуговуванням карткового рахунка, в т.ч., можливість надання позичальнику окремих кредитів у вигляді встановлення відновлювальної кредитної лінії до карткового рахунку із кредитним лімітом у 1000,00 грн і овердрафту із відповідними умовами користування кредитними коштами (п.п. 2.1.-2.27.).

У справі містяться перший і останній аркуші договору факторингу від 06.03.2013 № 08/03/3012, де клієнтом зазначене ПАТ «ОТП Банк», а фактором ТОВ «Росвен Інвест Україна», а також витяг з реєстру передачі прав вимоги до цього договору, в якому зазначені кредитний договір від 15.05.2012 № НОМЕР_1, дані позичальника ОСОБА_1, прострочену заборгованість за кредитом у сумі 20661,76 грн, прострочені відсотки за користування кредитом у сумі 4315,69 грн і загальну суму заборгованості у сумі 24977,45 грн (а.с. 5-8). При цьому, наявні аркуші тексту договору факторингу не засвідчені позивачем відповідно до встановленого порядку (п. 5.27 ДСТУ 4163-2003 «Вимоги до оформлювання документів», затвердженого наказом Держспоживстандарту України від 07.04.2003 № 55). Ці аркуші не містять ніякої інформації, зокрема, щодо того, чи є клієнт кредитором за відповідним кредитним договором і якщо так, то на якій підставі, якими є умови відступлення права вимоги, в т.ч., в який момент і щодо якої за параметрами вимоги таке відступлення відбувається, чим цей факт підтверджується, як оформлюється тощо.

Отже, власне договору факторингу в справі немає, наявні аркуші з фрагментами тексту таким договором і належним та допустимим доказом щодо відповідного факту не можуть бути визнані. Умови відступлення права вимоги суду та відповідачу не надані, з наявних матеріалів неможливо встановити на якій правовій підставі, на яких умовах, у який момент і в якому розмірі були відступлені вимоги саме клієнтом ПАТ «ОТП Банк», тоді як кредитором за договором було ТОВ «ОТП Кредит», якщо факт відступлення права вимоги, як із цього виходить позивач, мав місце.

У позовній заяві ТОВ «Росвен Інвест Україна» вказало на наявність станом на 06.03.2013 боргу ОСОБА_1 за кредитним договором у сумі 24977,45 грн, де борг за кредитом 20661,76 грн, борг за відсотками 4315,69 грн. Однак, ані документа про видачу коштів позичальнику будь-якою з указаних у договорі юридичних осіб, ані жодного розрахунку боргу в справі немає. Окрім вищезгаданого витягу, який за відсутності договору факторингу та за відсутності даних про попереднє набуття ПАТ «ОТП Банк» прав кредитора не має самостійного значення та сам по собі не може братися до уваги, така заборгованість фіксується ще лиш у адресованій ОСОБА_1 вимозі ТОВ «Росвен Інвест Україна» від 29.05.2014 про сплату боргу, доказів направлення та вручення якої адресату, втім, немає. Тобто, ключові дані щодо боргу (факт видачі коштів, право вимоги боргу, база, порядок, період нарахування тощо) у справі відсутні.

Предявивши позов, ТОВ «Росвен Інвест Україна» протягом усього часу розгляду справи судом першої інстанції неодноразово просило суд розглянути справу у відсутність представника позивача, повідомляло, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення (а.с. 3, 53, 62, 66, 68, 74, 77, 89), представник позивача не взяв участі в розгляді справи судом першої інстанції, не зявився й до апеляційного суду.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що ТОВ «ОТП Кредит», засновником якого було ПАТ «ОТП Банк», було зареєстроване як юридична особа 20.07.2010, а припинення цієї юридичної особи зареєстроване 27.01.2016. Таким чином, ТОВ «ОТП Кредит» як юридична особа існувало на час, який позивач ТОВ «Росвен Інвест Україна» вказує як дату укладання договору факторингу, як існувало й на час предявлення позову, що розглядається.

У суді першої інстанції ОСОБА_1 заперечувала первісний позов у тому числі й із тих підстав, що кредитором за договором було ТОВ «ОТП Кредит», а не ПАТ «ОТП Банк», який за таких умов не міг відступати право вимоги боргу ТОВ «Росвен Інвест Україна» (а.с. 92-94). Крім того, сторона вказувала на непідтвердженість боргу за його елементами по суті, на неправильне нарахування процентів, що були явно завищені (навіть за умови повної несплати процентів за період з червня 2012 року по 06.03.2013, такі відповідно до графіку платежів (а.с. 18) у будь-якому разі не могли перевищувати суму 959,49 грн, тоді як до стягнення на цю дату предявлені проценти в сумі 4315,69 грн) і т.ін.

Попри такі обставини, що існували на час розгляду справи судом першої інстанції, зокрема, щодо набуття права вимоги позивачем, а також власне щодо параметрів предявленого до стягнення боргу, на що мала підстави звертати увагу суду сторона відповідача за первісним позовом, суд не зясовуючи їх ухвалив рішення про задоволення позову.

За таких умов, сумніви сторони ОСОБА_1 щодо набуття позивачем ТОВ «Росвен Інвест Україна» права вимоги боргу за кредитним договором у певний момент, а також щодо нарахування боргу, слід визнати обґрунтованими.

Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку; така особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді; юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями; учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями її учасника (засновника), крім випадків, встановлених установчими документами та законом (ст.ст. 80, 91, 92, 96 ЦК України).

Цивільні права та обовязки, що виникають із договорів, повинні належно виконуватися; за загальним правилом, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускаються; позичальник зобовязаний повернути борг кредитору, а останній вправі вимагати з боржника стягнення боргу, сплати неустойки; кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором, обовязок боржника виконати зобовязання кореспондує праву належного кредитора вимагати виконання зобовязання (ст.ст. 11-16, 202, 509, 525, 526, 527, 546, 549, 550, 611, 612, 614, 622-625, 629, 1050, 1054 ЦК України). Наявність підстави для виникнення боргу, предявленого до стягнення, його розмір і обґрунтованість доказуються кредитором, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобовязання (ст. 614 ч. 2, ст. 623 ч. 2 ЦК України).

За приписами ЦК України, кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (ст. 512 ч. 1 п. 1); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514); первісний кредитор у зобовязанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення; боржник має право не виконувати свого обовязку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобовязанні (ст. 517 ч.ч. 1, 2); боржник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобовязанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора; якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобовязанні, він має право висунути проти вимоги нового кредитора заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент предявлення йому вимоги новим кредитором (ст. 518 ч.ч. 1, 2); первісний кредитор у зобовязанні відповідає перед новим кредитором за недійсність переданої йому вимоги, але не відповідає за невиконання боржником свого обовязку, крім випадків, коли первісний кредитор поручився за боржника перед новим кредитором (ст. 519).

За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ст. 1077 ч. 1 ЦК України). Боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж; боржник має право вимагати від фактора надання йому в розумний строк доказів того, що відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце (ст. 1082 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

Кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він, зокрема, не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку; якщо кредитор не вчинив дії, до вчинення яких боржник не міг виконати свій обовязок, виконання зобовязання може бути відстрочене на час прострочення кредитора; боржник за грошовим зобовязанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора (ст. 613 ч.ч. 1, 2, 4 ЦК України).

Особа діє у цивільних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обовязки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання правом не допускається; правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона зобовязана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують право на предявлення вимог (право на позов), обовязок доказування позову лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 3 ч. 1, ст. 15 ч. 1, ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України). Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності позовних вимог (ст.ст. 212-215 ЦПК України).

Розгляд цивільної справи по суті у межах заявлених позивачем вимог належить до компетенції суду першої інстанції та є його обовязком, зміни у складі учасників процесу можуть мати місце на відповідній стадії процесу лише у прямо передбачених цивільним процесуальним законом випадках, зокрема, при правонаступництві (ст. 2 ч.ч. 1, 3, ст. 3 ч. 1, ст.ст. 15, 27, 31-34, ст. 37 ч. 1, ст. 45 ч.ч. 2, 3, ст.ст. 107, 118, 291, 292, ст. 304 ч. 1 ЦПК України). Функцією апеляційного суду є перевірка законності та обґрунтованості судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, відповідно до закону, а не фактичне продовження розгляду справи після ухвалення рішення судом першої інстанції, вирішення позову замість суду першої інстанції і т.ін.

Виходячи з викладеного, колегія суддів приходить до таких висновків. Факт укладання 15.05.2012 договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1, де кредитором є ТОВ «ОТП Кредит», позичальником ОСОБА_1 і банком ПАТ «ОТП Банк» сумнівів не викликає, правомірність цього правочину презюмується (ст. 204 ЦК України). Стосовно переходу права вимоги боргу за цим кредитним договором до ТОВ «Росвен Інвест Україна» апеляційний суд констатує, що належних і допустимих доказів такого факту позивач суду не надав. Зі змісту позовної заяви Товариства (підстави, обґрунтування, предмет позову), з умов кредитного договору, з інших матеріалів справи випливає, що позивач вимагав стягнення боргу, який виник саме внаслідок дій кредитора ТОВ «ОТП Кредит». Даних і доказів, які б вказували, що зазначений у заяві борг, якщо такий має місце, виник із правовідносин, що були врегульовані Розділом 2 договору «Видача та обслуговування кредитної картки позичальника», у справі немає. Тобто, ніщо в справі не вказує на те, що стягується борг за кредитом, який би був виданий кредитором ПАТ «ОТП Банк».

У справі немає жодних даних, які б вказували на набуття встановленим порядком ПАТ «ОТП Банк» прав кредитора щодо боргу, який би виник внаслідок надання за договором від 15.05.2012 № НОМЕР_1 коштів кредитором ТОВ «ОТП Кредит». Немає й будь-яких даних, які б свідчили про те, що ТОВ «ОТП Кредит» не відповідало самостійно за своїми зобовязаннями, що за зобовязаннями цього Товариства, які виникли із кредитного договору, відповідає у певний час на конкретній правовій підставі ПАТ «ОТП Банк» як засновник Товариства, про те, що як засновник банк набув майнових прав цього Товариства, які слугували б підставою для подальшого їх відступлення позивачу ТОВ «Росвен Інвест Україна», тощо. На відповідні моменти часу, які мають значення в справі, ТОВ «ОТП Кредит» не було припинене.

Таким чином, зважаючи на встановлене під час апеляційного розгляду справи у ній немає даних, які б із певністю давали можливість підтвердити факт набуття ТОВ «Росвен Інвест Україна» права вимоги боргу за кредитом, виданим ТОВ «ОТП Кредит», визначити конкретну дату набуття цих прав, їх обсяг і умови набуття і, зрештою, стверджувати про те, що такий перехід прав узагалі відбувся із дотриманням передбаченої законом обовязкової процедури.

Такі обставини окрім того, що не дозволяють погодитися із позицією позивача стосовно наявності у нього права на предявлений первісний позов, що само по собі вже є достатньою підставою для відмови в ньому, позбавляють практичного змісту і посилання на конкретні параметри боргу, розрахунку якого немає. Зокрема, виходячи із сукупності наявних у справі доказів і матеріалів неможливо зробити обґрунтованого висновку щодо розміру боргу як в цілому на відповідний момент чи період часу, якщо право на його стягнення набув позивач, так і за відповідними елементами боргу, за відсутності розрахунку твердження про розмір боргу та його елементи апріорі не можуть бути визнані коректними. У справі немає належних і допустимих доказів щодо обсягу прав, які перейшли до нового кредитора, якщо той стверджує, що такий перехід відбувся. Поза тим, ряд заперечень сторони позичальника щодо неправильності визначення складових боргу самі по собі теж заслуговують на увагу.

Позивач не усунув і не спростував обґрунтованих сумнівів відповідача щодо обставин, які мають ключове значення в справі, щодо яких виник спір і щодо яких відповідач належним чином реалізував право на заперечення, тоді як позивач по суті ухилився від виконання свого обовязку доказування, хоча жодних перешкод для цього не мав. Обравши на свій розсуд лінію захисту своїх майнових прав та інтересів, на які посилався в заяві, та спосіб процесуальної поведінки, позивач не довів наявності у нього права на позов, який предявив, поза тим, не має підстав для визнання обґрунтованими і доведеними й вимоги по суті, позов ґрунтується на недопустимих у доказуванні припущеннях щодо наявності права і підстав для такого, а також щодо його предмету. Такі правова, процесуальна позиція і дії позивача в справі не можуть давати йому жодних матеріально- чи процесуально-правових переваг у змагальному цивільному процесі порівняно зі стороно відповідача за первісним позовом, яка відповідно до вимог цивільного процесуального закону виконувала процесуальні обовязки та реалізувала процесуальні права на захист від позову.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, із тих підстав, з яких первісний позов був предявлений, він не був обґрунтований і доведений ані щодо права на позов, ані щодо його вимог по суті, тому постановлене в справі рішення в цій частині не відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України, натомість суть правової позиції відповідача в справі та доводи апеляції заслуговують на увагу і знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Відтак, на підставі ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду першої інстанції в частині задоволення первісного позову скасувати, у цьому позові відмовити.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 2, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 жовтня 2016 року в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» до ОСОБА_1 про стягнення боргу скасувати, у цьому позові відмовити.

Стягнути з ТОВ «Росвен Інвест Україна» на користь ОСОБА_1 396,55 грн у рахунок відшкодування витрат із оплати судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді