Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Євтушенко О.І.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Чернігівський військовий лісгосп» про визнання дій неправомірними, зобов'язання вчинити певні дії, стягнення різниці у заробітній платі та моральної шкоди, за касаційною скаргою державного підприємства «Чернігівський військовий лісгосп» на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що їй 02 червня 2015 року наказом відповідача незаконно скасовано першу та другу категорії інженера з лісових культур у зв'язку з відсутністю вищої освіти, хоча вона має значний досвід роботи та стажу, а вказані категорії присвоєно за рішенням атестаційної комісії. Крім того, позивач вважає, що внаслідок незаконного зняття категорії їй завдано моральної шкоди.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила зобов'язати державне підприємство «Чернігівський військовий лісгосп» (далі - ДП «Чернігівський військовий лісгосп») поновити їй кваліфікаційну першу категорію інженера з лісових культур, стягнути різницю у заробітній платі за час незаконного зняття категорії у розмірі 16 886 грн. та завдану моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Зобов'язано ДП «Чернігівський військовий лісгосп» поновити ОСОБА_3 першу кваліфікаційну категорію інженера з лісових культур. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ДП «Чернігівський військовий лісгосп», мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову частково, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 має достатній практичний досвід у сфері лісового господарства, що відповідає кваліфікаційним вимогам щодо стажу роботи за цією посадою для підвищення першої категорії. Пропуск позивачем без поважних причин строку звернення до суду для оскарження наказу від 02 червня 2015 року не позбавляє останню права на відновлення її порушеного права мати відповідну кваліфікаційну категорію, яка впливає на розмір оплати її праці.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 працює у ДП «Чернігівський військовий лісгосп» на посаді інженера з лісових культур з 03 лютого 2006 року, яка була введена у відповідності до штатного розпису та цього ж числа їй було присвоєно другу категорію інженера з лісових культур.

У подальшому за результатами атестації, на підставі рішення атестаційної комісії ОСОБА_3 02 березня 2015 року присвоєно першу категорію інженера з лісових культур.

Наказом від 02 червня 2015 року скасовано першу та другу категорію інженеру з лісових культур ОСОБА_3 у зв'язку з відсутністю вищої освіти відповідного напрямку підготовки.

Відповідно до ст. 103 КЗпП України про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни.

Судом встановлено, що посадовий оклад інженера з лісових культур менше посадового окладу інженера з лісових культур першої категорії, а отже при винесенні наказу про скасування категорії ОСОБА_3 умови оплати її праці змінились в бік погіршення.

Перед прийняттям рішення про скасування ОСОБА_3 першої категорії інженера з лісових культур ДП «Чернігівський військовий лісгосп» зобов'язаний був попередити останню за два місяці про зміну умов оплати праці у бік погіршення, що зроблено не було.

Враховуючи викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку, що спірний наказ від 02 червня 2015 року винесено з порушенням вимог закону.

За змістом ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992 року № 9, встановлені статтями 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 про порушення свого права, а саме щодо скасування їй категорій дізналась з моменту винесення наказу 02 червня 2015 року, з яким ознайомлена під розписку, але в тримісячний строк, передбачений ст. 233 КЗпП України, із вимогами до суду без поважних причини не звернулась, даний позов було пред'явлено 19 липня 2016 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що позивачем без поважних причин пропущено визначений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк для звернення до суду з даним позовом. Наданий позивачем витяг з медичної картки амбулаторного хворого з 17 серпня по 23 серпня 2015 року, з 08 грудня по 11 грудня 2015 року не підтверджують наявність поважних підстав для пропуску вказаного вище строку. Вступ до Житомирського агроекологічного університету є правом позивача на отримання освіти та не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду з позовом.

При цьому місцевим судом враховано, що звернення позивача до суду відбулось через значний проміжок часу, пропущений строк звернення до суду є занадто великим та не може бути поновлений, враховуючи наведені доводи позивача.

З огляду на встановлені обставини, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що тримісячний строк для звернення до суду пропущено без поважних причин, а тому у позові необхідно відмовити з цих підстав.

Проте, апеляційний суд переоцінив наявні у справі докази, не навів вмотивованих обґрунтувань на спростування встановлених судом першої інстанції обставин та скасував законне рішення місцевого суду.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу державного підприємства «Чернігівський військовий лісгосп» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 16 січня 2017 року скасувати, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 24 жовтня 2016 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.І.Євтушенко

О.В.Кафідова

І.М. Фаловська