_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 520/5322/16-ц
Провадження № 6/520/357/17
УХВАЛА

14.08.2017 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Єгоровій Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_1 подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2,

ВСТАНОВИВ:

29.06.2017 року до Київського районного суду міста ОСОБА_1 надійшло подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, до виконання зобовязань, покладених на неї виконавчим листом №520/5322/16-ц від 10.11.2016 року виданого Київським районним судом міста ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у розмірі ? частини від усіх видів заробітку щомісячно та довічно, починаючи з 11.05.2016 року.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 30.06.2017 року на підставі вищевказаного подання відкрито провадження по справі та призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Вимоги подання старший державний виконавець Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області обґрунтовує тим, що на його виконанні перебуває виконавчий лист №520/5322/16-ц, виданий Київським районним судом м. Одеси 10.11.2016 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на його утримання, в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно, довічно, починаючи з 11.05.2016 року, та боржник ухиляється від виконання зазначених вимог виконавчого документу: не зявляється на виклики державного виконавця та не отримує поштову кореспонденцію за адресою проживання, у звязку з чим станом на 01.05.2017 року заборгованість по сплаті аліментів складає 12861,75 грн., та на думку державного виконавця, попри вжиті ним заходи примусового виконання рішення (у вигляді арешту майна боржника), існує обєктивна та обґрунтована потреба у тимчасовому обмеженні боржника у праві виїзду за межі України.

У судовому засіданні державний виконавець, посилаючись на наявні серед матеріалів виконавчого провадження документи підтримав подання про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України з наведених у такому поданні підстав, просив суд його задовольнити.

Стягувач - ОСОБА_3, подання державного виконавця підтримав, окремо наголошував на ухиленні боржника від виконання рішення суду, та з такого, зазначаючи про порушення його прав, просив суд задовольнити вимоги державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України.

Вислухавши надані учасниками судового засідання пояснення та дослідивши та матеріали справи, суд дійшов висновку, що подання державного виконавця задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Київському відділі державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області перебуває виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 520/5322/16-ц, виданого 10.11.2016 року Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на його утримання у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку щомісячно та довічно, починаючи з 11.05.2016 року.

16.11.2016 року державним виконавцем на підставі ст. ст. 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, та надіслано сторонам (рекомендованою кореспонденцією).

25.11.2016 року боржнику направлено виклик для забезпечення явки до державного виконавця на 14.12.2016 року, однак 20.01.2017 року на адресу Київського ВДВС надійшов конверт з відміткою із закінченням терміну зберігання.

Згідно відповідей ДФС та ПФУ України боржник на обліку не значиться.

25.11.2016 року та 18.05.2017 року (повторно) державним виконавцем було направлено запити до ТРСЦ № НОМЕР_1 України в Одеській області, щодо надання інформації про рухоме майно боржника, та з відповіді на такий запит вбачається, що жодних транспортних засобів за боржником не зареєстровано. Разом з тим, згідно інформаційної довідки .№ 87413862 від 18.05.2017 року, за боржником зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1, та квартира АДРЕСА_2.

18.05.2017 року було проведено розрахунок заборгованості боржника по сплаті аліментів, згідно якого станом на 01.05.2017 року заборгованість становила 12861,75 грн.

18.05.2017 року сину боржника, Олексію, було вручено виклик для передачі матері.

ОСОБА_2 зявилася до державного виконавця 22.05.2017 року, про що свідчить її особистий підпис на постанові про відкриття виконавчого провадження.

21.06.2017 року на адресу Відділу надійшла відповідь із Відділу державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області в якій зазначається, що боржник - ОСОБА_2 змінила прізвище на «Головко».

При цьому за наданими суду поясненнями, на час розгляду подання рішення суду про стягнення аліментів не виконується, заборгованість не погашена.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі ст.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право зокрема: 19) у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до ч.4 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», вимоги виконавця щодо виконання рішень є обовязковими на всій території України. Невиконання законних вимог виконавця тягне за собою відповідальність, передбачену законом.

Відповідно до ч. 4, 5, 6 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження», сторони зобовязані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обовязкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи. Боржник зобовязаний: 1) утримуватися від вчинення дій, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; 2) допускати в установленому законом порядку виконавця до житла та іншого володіння, приміщень і сховищ, що належать йому або якими він користується, для проведення виконавчих дій; 3) за рішеннями майнового характеру подати виконавцю протягом пяти робочих днів з дня відкриття виконавчого провадження декларацію про доходи та майно боржника, зокрема про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; 4) повідомити виконавцю про зміну відомостей, зазначених у декларації про доходи та майно боржника, не пізніше наступного робочого дня з дня виникнення відповідної обставини; 5) своєчасно зявлятися на вимогу виконавця; 6) надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Відповідно до положень пункту 5 частини першоїстатті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» вiд 21.01.1994 року № 3857-XII, громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Відповідно до узагальнень Верховного суду України від 01 лютого 2013 року «Про судову практику щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Разом із тим, в сенсі ст. 2 протоколу №4 до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, яка є частиною національного законодавства, та ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Питання про визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду чинне законодавство не розкриває.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

Як розяснив Верховний суд України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, у сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1ст. 6 Закону № 3857-XIIта у п. 18 ч. 3ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а саме за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду необхідно з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань є оціночним поняттям. Теоретично їх невиконання може бути зумовлене об'єктивними причинами, наприклад, внаслідок відсутності майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо. Однак воно може мати й принципово інше походження, суб'єктивне, коли боржник свідомо ухиляється від виконання тобто він має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

Критерій достатності вжитих боржником з метою належного виконання зобов'язання заходів у кожному конкретному випадку визначається судом.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Право громадян України на пересування є конституційним правом (ст. 33 Конституції України).

Суду не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_2 саме ухиляється від виконання зобовязань за рішеннями суду.

Виходячи зі змісту подання, а також відсутності у матеріалах справи будь-яких документів, які могли б підтвердити саме факт ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, а також з урахуванням розяснень Верховного суду України в Узагальненні судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 року, суд вважає, що подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2 до виконання зобовязань за рішенням суду, задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», ст. 377-1 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 територіального управління юстиції в Одеській області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржнику ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до виконання зобовязань за рішенням суду відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси протягом пяти днів з дня її проголошення.

Головуючий Калініченко Л. В.