Справа № 302/232/16-ц
У Х В А Л А

Іменем України

31 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючої : Готри Т.Ю.,

суддів : Бисаги Т.Ю., Фазикош Г.В.

при секретарі : Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду від 11 липня 2017 року в справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ "Приват Банк", третіх осіб ОСОБА_2, приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний крекдит, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ПАТ КБ "Приват Банк", третіх осіб ОСОБА_1, приватного нотаріуса ОСОБА_3 про визнання недійсним договору поруки та додаткової угоди до договору про іпотечний кредит,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 і ОСОБА_2 оскаржили в апеляційному порядку рішення Міжгірського районного суду від 11 липня 2017 року, яким відмовлено у зустрічному позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № MKMWGІ від 30.01.2008, укладену 19.08.2008, та стягнення коштів в сумі 89 404 (вісімдесят девять тисяч чотириста чотири) гривні 53 коп.

Відмовлено у позові ОСОБА_2 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № MKMWGІ від 30.01.2008, укладену 19.08.2008.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки, укладений 30.01.2008 №MKMWGІ.

Стягнуто з ПАТ КБ «Приват Банк» на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. та за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 900 (девятсот) грн. 48 коп.

В апеляційних скаргах апелянти просять скасувати зазначене рішення в частині відмови у задоволенні зустрічних позовів про визнання недійсною додаткової угоди від 19.08.2008 року до договору про іпотечний кредит № MKMWGІ від 30.01.2008 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримала.

Представник ПАТ КБ «Приват Банк» - ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнала, просила таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційних скарг та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між ЗАТ КБ "Приват Банк", правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк» (далі Банк) та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит №МKMWGІ, згідно якого банк надав, а ОСОБА_1 отримав кредит в сумі 30 000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 15 % річних, строком погашення до 30 липня 2016 року (а.с. 14-17).

19 серпня 2008 року позичальник ОСОБА_1 звернувся до Банку з заявою, в якій просив змінити валюту по договору про іпотечний кредит №MKMWGІ від 30 січня 2008 року, а саме залишок заборгованості по даному договору в розмірі 29524,72 грн. конвертувати у валюту долари США (а.с.18).

На підставі поданої ОСОБА_1 заяви, того ж дня 19 серпня 2008 року між ПАТ КБ « Приват Банк» і позичальником ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит - №MKMWGІ від 30 січня 2008 року, в якій у п.8.1 зазначено, що станом на 15.08.2008 року залишок заборгованості по договору про іпотечний кредит від 30.01.2008 року складає 29524,72 грн., що еквівалентно 6397,56 дол. США. Також сторони договору погодили процентну ставку, як складає 14,04% річних на залишок суми заборгованості за кредитом (а.с.18-21).

Таким чином, зазначеним договором, згідно заяви позичальника, розмір кредиту було переведено з гривні у валюту долари США, а також визначено розмір процентів, який підлягає сплаті позичальником за користування кредитом.

Зазначений договір підписаний Банком і позичальником ОСОБА_1, в якому сторони погодили усі істотні умови цього договору, за яким ОСОБА_1 взяв на себе зобовязання з його виконання.

Доказом прийняття умов за укладеною додатковою угодою до договору про іпотечний кредит, є регулярне внесення позичальником ОСОБА_1 платежів, що стверджується роздруківкою виписки по сплаті ним грошових коштів за кредитом.

Посилання позивача ОСОБА_1 на фіктивність укладення додаткової угоди від 19.08.2008 року, з тих підстав, що у п.9.2 цієї угоди неправильно зазначено номер його будинку, а саме зазначено 32Б, а не 236 с.Репинне, Міжгірського району Закарпатської області, є безпідставним, оскільки зазначення в угоді неправильного номера будинку є механічною помилкою при набранні тексту угоди і не стверджує фіктивність правочину в розумінні положень ч.1 ст.234 ЦК України, згідно якої фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що Банком не виконано умови додаткової угоди від 19 серпня 2008 року, оскільки йому не було видано кредит в розмірі 6397.56 доларів США.

Однак, зазначені доводи не заслуговують на увагу, оскільки додаткова угода до договору про іпотечний кредит між сторонами була укладена не з метою видачі кредиту, а з метою конвертації залишку заборгованості по кредиту в сумі 29524,72 грн. у валюту долари США.

Доводи апеляційної скарги про те, що додаткова угода не є додатком до іпотечного договору, а фактично є новим договором про іпотечний кредит, також не заслуговують на увагу, оскільки додатковою угодою не передбачено отримання ОСОБА_1 будь-яких коштів, а врегульовано лише питання щодо конвертації гривні у доларовий еквівалент і визначено сплату відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відмову у задоволенні позовної вимоги про визнання недійсною додаткової угоди від 19.08.2008 року до договору про іпотечний кредит №MKMWGІ від 30.01.2008 року, а також правильно відмовив у позовній вимозі ОСОБА_1 про стягнення коштів в сумі 89 404,53 грн., яка є похідною від первісної вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 також вказує на те, що укладена між Банком і її чоловіком ОСОБА_1 додаткова угода до договору про іпотечний кредит є по суті новим договором про іпотечний кредит. Однак, зазначені доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу за вище наведених обставин.

Окрім цього, ОСОБА_2, посилаючись на положення Сімейного кодексу України, зокрема на ст. 65 цього Кодексу, зазначає, що додаткова угода від 19 серпня 2008 року була укладена без її згоди, така угода передбачала збільшення фінансового навантаження на сімейний бюджет, а тому просила визнати цю додаткову угоду від 19 серпня 2008 року недійсною.

Відмовляючи у задоволенні зазначеної позовної вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що згідно ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Встановивши, що укладення додаткової угоди не потребує нотаріального посвідчення, додаткова угода не є новим договором про іпотечний кредит, а навпаки дана угода укладалась в інтересах сімї, шляхом конвертації гривні у валюту долари США і зменшення відсоткової ставки з 15% річних на 14,04% річних на суму залишку кредиту, тому суд правильно дійшов висновку, що згода ОСОБА_2 на укладення ОСОБА_1 (її чоловіком) додаткової угоди 19 серпня 2008 року не потрібна була.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційні скарги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 відхиленню, оскільки суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 11 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак така може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді: