Справа № 455/424/16-ц
Провадження № 2/455/257/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

09 жовтня 2017 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львiвської області

у складі: головуючого судді - Бонецького Л.Й.,

при секретарі Борковській Н.М.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старий Самбір справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Білицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на житловий будинок,

В С Т А Н О В И В:

04.04.2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом посилаючись на те, що згідно свідоцтва на право особистої власності від 09.10.1989 року його батькові ОСОБА_4 належав житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, що розташований в АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_4 помер, після його смерті відкрилася спадщина і за законом він та його брат ОСОБА_5 є спадкоємцями першої черги. Оскільки вони з братом постійно проживали та були зареєстровані у м. Львові, то усно узгодили питання спільного управління та догляду за майном, ні він, ні брат, не оформляли свідоцтво про право на спадщину. ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер брат ОСОБА_5 У 2015 році випадково під час перебування в житловому будинку виявив копію заповіту від 04.03.1991 року, посвідченого секретарем виконкому Білицької сільської ради, відповідно до якого все майно, що належало моєму батькові, ОСОБА_4 заповів ОСОБА_2 - сину брата ОСОБА_5.

Проте, ні його батько, ні брат, ні члени сім'ї брата не обговорювали питання складення заповіту на спірне майно, ніхто із членів сім'ї брата про наявність заповіту не повідомляв. Відповідач ОСОБА_2 до і після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не прийняв спадщину, не здійснював управління, використання і догляд спірного майна. По теперішній час, він здійснює догляд за майном, водночас прийняв спадщину відповідно до п.1 ст. 549 ЦК УРСР. Підпис вчинений ніби - то його батьком на заповіті від 04.03.1991 року є не достовірним і таким, що не відповідає дійсності. Крім того, що підпис вчинений не його батьком може підтвердити колишній секретар виконкому Білицької сільської ради ОСОБА_6, яка посвідчувала заповіт. Оскільки, він та його брат, ОСОБА_5 були єдиними спадкоємцями першої черги, то він має право на ? спірного житлового будинку, а тому просить суд визнати заповіт недійсним.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, наведених у позовній заяві та додатково пояснив, що заповіт батько не складав, підпис не його, батько завжди підписувався прописом Кузик, до смерті батька він його провідував, допомагав йому, брат ОСОБА_5 також приїжджав на вихідні дні до батька, звідки взявся заповіт на племінника, невідомо.

Відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечив та пояснив, що жили з позивачем добре, він мав ключі від спірного будинку і ним користувався, про заповіт він знав, так як погодився щоб заповіт дід склав на нього, казав, що йому цей будинок не потрібний. Кожного вихідного дня він разом з покійним батьком приїджали в село до діда, обгородили спірний будинок, робили ремонт, садили город. Після смерті баби, діда забрали до себе у м. Львів, де його доглядали. При житті його батько займався переоформленням будинку, але батько почав хворіти і це питання відклалось. Просив у позові відмовити.

Сільський голова Білицької сільської ради ОСОБА_3 щодо вирішення позову поклався на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав:

У відповідності із посвідченим 04.03.1991 року секретарем виконкому Білицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області ОСОБА_6, заповітом, ОСОБА_4, який мешкає в селі Біличі Старосамбірського району Львівської області на випадок своєї смерті зробив таке розпорядження: все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати на день смерті і на що за законом матиме право, заповів ОСОБА_2, жителю м. Львова.

Відповідно до свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_3 року у віці 69 років помер ОСОБА_4

Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, будинок АДРЕСА_1 зареєстрований на праві особистої власності за ОСОБА_4.

Довідкою, виданою виконавчим комітетом Білицької сільської ради №113 від 03.02.2016 року встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, до дня смерті проживав та був зареєстрований в АДРЕСА_1.

Довідкою, виданою виконкомом Білицької сільської ради №280 від 24.03.2016 року, встановлено, що з моменту смерті ОСОБА_4 у фактичне управління та володіння житловим будинком в АДРЕСА_1 здійснювали сини померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_1 та ОСОБА_5.

Згідно свідоцтва про смерть, ІНФОРМАЦІЯ_2 року у віці 66 років помер ОСОБА_5

Із пояснень свідка ОСОБА_7 вбачається, що вона добре знає сторін по справі, і знає про заповіт, покійний питав, на кого записати хату, позивач сказав, що на ОСОБА_2, ОСОБА_5 також відмовився від будинку. В той час коли мова йшла про заповіт, вона була присутня, позивач був, тітка позивача, тоді була якась подія, можливо 9 днів за їхньою матір'ю. Батько відповідача ОСОБА_8 часто приїжджав у село, допомагав по господарству, як ОСОБА_5 так і позивач відмовилися від будинку, сказали, щоб будинок покійний записав на ОСОБА_2. Позивач рідко приїжджав у село, ОСОБА_5 частіше, а позивач напевно тому відмовився від будинку, бо мав намір отримати квартиру у м. Львові.

Свідок ОСОБА_9 показала, що заповіт складався після дев'яти днів після смерті мами позивача, батько питав, на кого скласти заповіт. Покійний чоловік ОСОБА_5 відмовився, позивач також відмовився від частки і сказали, щоб заповіт скласти на сина ОСОБА_8. Після смерті матері позивача, батька забрали до себе у Львів і помер він у Львові, а ховали його в селі, він був лежачим. Про існування заповіту позивачу було відомо.

Свідок ОСОБА_10 показала, що добре знає сторони по справі, позивач приїжджав у село, допомагав по господарству, садив город. Покійний був не ходячим і його забрав ОСОБА_5 до Львова. Про заповіт їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_11 показав, що позивач після смерті батька приїжджав у село, зробив огорожу, обрізав дерева, садив городину. Хто доглядав за покійним йому не відомо, про заповіт йому також нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_12 показала, що є двоюрідною сестрою позивача, позивач після смерті батька приїжджав у село, косив біля будинку, перекрив стайню, підтримував порядок біля хати. До смерті батька також приїжджав у село, допомагав батькові. Мирон також приїжджав у село, батько позивача був лежачим і йому була потрібна стороння допомога, ОСОБА_5 забрав його до Львова, де його доглядали. Після смерті їхнього батька суперечки за будинок не було.

Свідок ОСОБА_13 показав, що жив з покійним по сусідству, добре знає його дітей, приїжджали в село, допомагали батькові, приїжджав і ОСОБА_11 з батьком, допомагав по господарству.

Свідок ОСОБА_14 показала, що дуже часто в село приїжджав ОСОБА_14, зі своєю дружиною, дітьми і допомагав по господарству, позивач дуже рідко приїжджав до батька. Коли був складений заповіт їй не відомо, але покійний завжди казав, що заповіт буде складати на онука ОСОБА_11.

Із письмових пояснень ОСОБА_6 вбачається, що вона будучи секретарем виконкому Білицької сільської ради Старосамбірського району, 04.03.1991 року посвідчувала заповіт ОСОБА_4, який при здоровому глузді та свідомості заповів усе своє майно ОСОБА_2, про що поставив свій підпис.

Висновком криміналістичної експертизи з дослідження підписів №1163 від 29.03.2017 року встановлено, що підпис від імені ОСОБА_4 розташований в графі «Підпис» у заповіті від 04.03.1991 року, посвідченого секретарем виконкому Білицької сільської ради, виконаний самим ОСОБА_4 під впливом збиваючих факторів природнього характеру: внутрішнього - старечий вік, хворобливий стан, або зовнішнього - відсутність або обмеження зорового контролю, незвична поза, незвичне тримання приладу для писання.

Таким чином, із аналізу встановлених обставин справи і досліджених доказів, не вбачається, що волевиявлення ОСОБА_4 не було вільним і не відповідало його волі. Доводи позивача про порушення вимог при посвідченні заповіту, а саме, що заповіт не підписаний батьком ОСОБА_4 не підтверджені доказами та спростовуються поясненнями свідків, висновком судово - почеркознавчої експертизи, вказаний висновок суд оцінює як належний та допустимий доказ, будь - яких сумнівів щодо його правильності та повноти дослідження у суду не викликає.

Як встановлено судом, при оформленні заповіту були дотримані вимоги до форми заповіту, заповіт складений у письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт особисто підписаний заповідачем, посвідчений секретарем виконкому, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на житловий будинок слід відмовити.

А тому, керуючись 10,11,60,212,214-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 1247 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Білицької сільської ради Старосамбірського району Львівської області про визнання недійсним заповіту та визнання права власності на житловий будинок - відмовити.

Ухвалу Старосамбірського районного суду Львівської області від 30.05.2016 року про забезпечення позову про заборону ОСОБА_2 оформляти правовстановлюючі документи на житловий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, розташований в АДРЕСА_1 - скасувати.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Львівської області через Старосамбірський районний суд на протязі 10 днів з часу його проголошення.

Суддя