АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Соколової В.В.

суддів: Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі: Казанник М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03.08.2017 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого вказувала на те, що вони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., який з моменту народження проживає з позивачем. ОСОБА_1 зазначає, що вона та її діти тривалий час потерпали від агресивної поведінки відповідача та потребують тривалого оздоровлення, а завдяки значній фінансовій допомозі, яку надають її батьки, та власним коштам вона має можливість забезпечити відпочинок та тривале оздоровлення дітей за кордоном. Проте немає можливості отримати згоду від відповідача на такий виїзд.

Справа № 756/1915/17
№ апеляційного провадження:№ 22-ц/796/9771/2017
Головуючий у суді першої інстанції: Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Соколова В.В.
Зважаючи на викладене та враховуючи уточнені позовні вимоги позивач просила суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд на відпочинок та для оздоровлення за межі України малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., з матір'ю ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, а саме: в період з 18.10.2017 по 06.11.2017 в Ізраїль, в Арабську Республіку Єгипет, Об'єднані Арабські Емірати; в період з 14.12. 2017 по 14.01.2018 до Франції, Італії, Словакії; в період з 01.02.2018 по 12.02.2018 до Франції, Італії; в період з 01.03.2018 по 11.03.2018 до Франції, Словакії. Також позивач просила надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України протягом трьох років з дня набрання законної сили рішення малолітнього сина ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 в Арабську Республіку, Єгипет, Сполучені Штати Америки, Кіпр та інші країни Шенгенської зони зі зворотнім поверненням на територію України. Окрім того ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача на її користь судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03.08.2017 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька - задоволено частково.

Надано дозвіл на тимчасовий виїзд на відпочинок та для оздоровлення за межі України малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., уродженця міста Києва з матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3. без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 зі зворотнім поверненням на територію України, а саме:

в період з 18.10.2017 по 06.11.2017 в Ізраїль, в Арабську Республіку Єгипет, Об'єднані Арабські Емірати;

в період з 14.12.2017 по 14.01.2018 до Франції, Італії, Словакії;

в період з 01.02.2018 по 12.02.2018 до Франції, Італії; в період з 01.03.2018 по 11.03.2018 до Франції, Словакії.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп.

Не погодилась з вищезазначеним судовим рішенням позивач, нею подана апеляційна скарга, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог відносно надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі України протягом трьох років з дня набрання законної сили рішення малолітнього сина ОСОБА_3 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 в Арабську Республіку, Єгипет, Сполучені Штати Америки, Кіпр та інші країни Шенгенської зони зі зворотнім поверненням на територію України. Зазначає, що наявна законодавча база дозволяє суду ухвалити рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги, оскільки жодних обмежень для реалізації апелянтом права малолітнього сина на виїзд за межі України не існує. В той час, яка відмова в задоволенні вказаних вимог порушує її права та права її малолітніх дітей на оздоровлення та відпочинок. Враховуючи вищевикладене, просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримала апеляційну скаргу з підстав викладених у ній та просила її задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, повідомлений про розгляд справи належним чином, причини неявки суду не повідомив. Тому, в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що виїзд дитини за кордон буде здійснюватися у супроводі матері дитини з метою відпочинку та туризму, що відповідатиме інтересам дитини, враховуючи вищенаведені обставини та те, що відповідач не надав суду доказів на спростування заявлених вимог, а його заперечення стосовно того, що дитина може не повернутися на територію України ґрунтуються на припущеннях, суд вважає, що виїзди дитини за кордон жодним чином не порушать право відповідача на участь у вихованні дитини, тому приходить до висновку про задоволення позову в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд на відпочинок та для оздоровлення за межі України малолітнього ОСОБА_3 з матір'ю ОСОБА_1 без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 зі зворотнім поверненням на територію України.

Відмова у задоволенні позовних вимог в частині виїзду дитини за межі України протягом трьох років з дня набрання законної сили рішення без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 в Арабську Республіку, Єгипет, Сполучені Штати Америки, Кіпр та інші країни Шенгенської зони, мотивована тим, що законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька (одноразовий), з визначенням його початку і закінчення, а не регулярні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, що визнається сторонами у справі та підтверджується свідоцтвом про народження від 19.06.2013 виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м. Києві.

Дитина проживає разом з позивачем, що також визнано сторонами у справі.

Позивач вказує на те, що має намір забезпечити повноцінний відпочинок неповнолітній дитині для покращення стану її здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку, що є забезпеченням інтересів дитини в межах здійснення батьківських прав та обов'язків. Проте, відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон без його супроводу.

В ході розгляду справи відповідач вказував на те, що позивач особисто до нього не зверталась з проханням надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини за кордон. Проте і з моменту пред'явлення до нього позову, ним не вжиті заходи щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини.

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами склалися вкрай напружені та неприязні стосунку, що підтверджується числами зверненнями до правоохоронних органів, а також до Служби у справах дійте з приводу порядку спілкування батька з дитиною. А отже, слід погодитись з висновком суду першої інстанції, що вказані обставини свідчать про неможливість вирішення питання виїзду за кордон дитини сторін в позасудовому порядку.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (ст. 153 СК України).

Згідно зі ст. 157 СК України питання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Пунктом 3 Правил передбачено виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску (пп. 1 п. 4 Правил).

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим з батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим з батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Виходячи з положень зазначених норм матеріального права дозвіл на виїзд малолітньої дитини за межі України в супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків на підставі рішення суду може бути наданий на конкретний одноразовий виїзд з визначенням його початку й закінчення.

Саме такий висновок міститься і в Постанові Верховного Суду України від 12.04.2017 у справі № 6-15цс17, яка була прийнята за п. 1 ч.1 ст. 355 ЦПК України у зв'язку з існуванням неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Суд першої інстанції врахував визначену ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» можливість ухвалення судом рішення на разові виїзди дитини без згоди батька, не позбавленого батьківських прав із визначенням країни перебування та строку перебування. Натомість надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за межі України протягом трьох років без згоди батька суперечить чинному законодавству, яке визначає рівність прав та обов'язків обох батьків відносно виховання дитини.

Враховуючи вищевикладене, колегія судді приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції повністю відповідає вимогам закону, зібраним доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки оскаржуване рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 03.08.2017 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: