Справа № 372/900/17 Головуючий у І інстанції Проць Т. В.
Провадження № 22-ц/780/3319/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 26 16.08.2017
УХВАЛА

Іменем України

16 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Сушко Л.П., Яворського М.А.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів

УСТАНОВИЛА:

у березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 30 серпня 2012 року за договором позики він передав відповідачу грошові кошти в розмірі 5000 доларів США. Відповідач зобов'язався повернути зазначені грошові кошти до 01 листопада 2012 року. Однак, в зазначений в договорі позики час і по день звернення до суду із даним позовом, відповідач кошти не повернув, тобто умови договору не виконав, у зв'язку з чим ОСОБА_2 просив суд стягнути з відповідача суму боргу в розмірі 132750 грн. (в еквіваленті за оф. Курсом НБУ станом на день звернення до суду із позовом), з врахуванням 3000 грн. повернутих відповідачем добровільно. Також просив стягнути на свою користь з відповідача сплачені судові витрати.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, порушення судом норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове про задоволення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, суд першої інстанції не врахував, що такий строк переривався, так як відповідач добровільно, частково повертав борг, востаннє в листопаді 2016 року в присутності спільних родичів.

Позивач та його представник у судове засідання по розгляду апеляційної скарги не з'явились. Про час та місце проведення розгляду справи були належним чином повідомлені. 11 серпня 2017 року на адресу апеляційного суду надійшло клопотання представника позивача ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи у зв'язку з відрядженням представника. Документів, підтверджуючих поважність причин неявки позивача або ж його представника суду надано не було, у зв'язку з чим, керуючись положеннями ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи за відсутності нез'явившихся осіб.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, будучи обізнаним про умови договору позики, про наявність заборгованості відповідача, з часу закінчення кінцевого терміну повернення коштів за вказаним договором до суду в межах трирічного строку позовної давності не звернувся та не просив суд поновити строк позовної давності, жодних поважних причин пропуску зазначеного строку доказово не навів. Крім того, позивачем не надано доказів переривання чи зупинення такого строку.

Колегія суддів з такими висновками погоджується, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, встановлених по справі та відповідають вимогам чинного законодавства.

Судом встановлено, що 30 серпня 2008 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, згідно якого позивач передав, а відповідач отримав 5000 доларів США та взяв на себе зобов'язання повернути вказані кошти до 01 листопада 2012 року.

Вказаний договір оформлений відповідно до ст.1047 ЦК України в письмовій формі.

На підтвердження укладення договору позики та його умов позивачем пред'явлена розписка, що міститься в матеріалах справи (а.с. 7).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (стаття 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вказана боргова розписка містить вказівку на строк виконання зобов'язання - до 01 листопада 2012 року, отже, загальний трирічний строк позовної давності сплинув в листопаді 2015 році.

Оскільки позивач звернувся до суду за захистом порушеного права у березні 2017 року ( а.с.3), тобто після спливу передбаченого ст. 261 ЦК України трирічного строку позовної давності, а відповідач до ухвалення рішенням судом першої інстанції подав до суду заяву про застосування такого строку( а.с.38), отже висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності є правильним та таким, що відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної даності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, однак доказів визнання відповідачем свого боргу за договором позики та про часткове повернення боргу позивачем не надано та в матеріалах справи не містяться.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо підтвердження факту переривання строку позовної давностями показами свідків, оскільки такий доказ не можна вважати допустимим для підтвердження факту оплати грошових коштів. Крім того, слід зазначити, що позивач у суді першої інстанції жодних доказів на підтвердження цієї обставини не надавав, клопотання про виклик свідків не заявляв.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими, безпідставними, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильні висновки суду першої інстанції.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 квітня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий Таргоній Д.О.

Судді: Сушко Л.П.

Яворський М.А.