АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 654/2004/16-ц Головуючий в І інстанції Францішко Ю.В. Номер провадження 22-ц/791/1698/17 Доповідач: Пузанова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоПузанової Л.В.,
суддів:Склярської І.В.,
Фурман Т.Г.,
секретар:Чертков Б.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні справу за позовом ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_6, до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, за апеляційною скаргою ОСОБА_8, від імені якого діє ОСОБА_9, на заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2016 року,

встановила:

У червні 2016 року ОСОБА_5, від імені якої діє ОСОБА_6, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, зазначаючи, що 27 червня 2015 року між нею та відповідачем досягнуто згоди про купівлю будинку по АДРЕСА_1 вартістю 68 000 грн.

Повний розрахунок сторони повинні були здійснити після надання ОСОБА_7 правовстановлюючих документів на зазначений будинок.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється продавати будинок за обумовлену ціну, передані в рахунок купівлі будинку гроші не повертає, позивачка просила суд стягнути в подвійному розмірі із відповідача завдаток у сумі 46 000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 2500 грн.

Заочним рішенням суду від 25 жовтня 2016 року позов задоволено.

Ухвалою суду від 13 вересня 2017 року заяву ОСОБА_8, від імені якого діє ОСОБА_9, про скасування заочного рішення суду залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8, від імені якого діє ОСОБА_9, просить заочне рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, зазначаючи, що висновки суду щодо укладення сторонами договору завдатку та ухилення ОСОБА_8 від укладення договору купівлі-продажу у спірних правовідносинах не відповідають обставинам справи та суперечать ст. 570 ЦК України, що їх регулює. Крім того зазначає, що позовні вимоги пред'явлені до ОСОБА_7, в той час як його прізвище «ОСОБА_8».

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили. В судовому засіданні ОСОБА_5 доводи скарги не визнала, рішення суду просила залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що передана позивачкою відповідачеві сума грошових коштів у розмірі 23000 грн. у рахунок належних за будинок платежів є завдатком, а тому відмовившись від укладення договору купівлі-продажу, останній зобов'язаний повернути завдаток у подвійному розмірі.

Проте повністю погодитися із зазначеним висновком не можна, так як суд дійшов до нього, допустивши порушення норм матеріального та процесуального права.

Так, судом встановлено, що в червні 2016 року сторони домовились про укладення договору, за умовами якого ОСОБА_8 зобов'язався продати належний йому будинок, що розташований по АДРЕСА_1, а ОСОБА_5 - сплатити за будинок 68 000 грн.

Оформлення договору купівлі-продажу в установленому законом порядку повинно було відбутися після здійснення повного розрахунку за будинок, а 27 червня 2016 року ОСОБА_5 передала ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 23 000 грн., про що останній видав їй розписку, зазначивши, що отримав завдаток і що ця сума грошових коштів «входить у вартість будинку» (а.с. 11).

Наведені обставини сторони визнають і не спростовують, як визнають і ту обставину, що наразі відмовились від вчинення правочину, оскільки не дійшли згоди щодо ціни.

Відповідно до вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Із наведеної норми матеріального права, а також встановлених параграфом першим глави 49 ЦК України загальних положень про забезпечення виконання зобов'язань слідує висновок про те, що статус завдатку має грошова сума передана на підтвердження уже існуючого зобов'язання і на забезпечення його виконання.

Однак, враховуючи, що у спірних правовідносинах йдеться лише про наміри укласти договір купівлі-продажу нерухомого майна, який потребує нотаріального посвідчення і без додержання нотаріальної форми є нікчемним та не породжує зобов'язань щодо його виконання, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано визнав передані позивачкою відповідачеві грошові кошти завдатком та безпідставно застосував до спірних правовідносин положення ст. 571 ЦК України, за якими, якщо порушення зобов'язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора, а якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, він зобов'язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.

Таким чином, колегія суддів вважає спірну грошову суму авансом, який підлягає поверненню в тому розмірі, в якому він давався.

Отже, ухвалене судом рішення підлягає зміні із зменшенням визначеної судом до стягнення з відповідача суми грошових коштів із 46 000 грн. до 23 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України зменшенню підлягає також розмір присуджених з відповідача на користь позивачки та документально підтверджених судових витрат, а саме: пропорційно до розміру задоволених позовних вимог з 3 051 грн. 20 коп. до 1525 грн. 60 коп.

При цьому, встановлюючи особу відповідача, колегія суддів встановила, що прізвище останнього наведено позивачкою в позовній заяві з помилкою.

Відповідно до даних дослідженого в судовому засіданні паспорта відповідача він - ОСОБА_8, а не «Леонов» як про це зазначено у позовній заяві та рішенні суду.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції ОСОБА_8 підтвердив той факт, що саме він вступав із позивачкою у договірні відносини, отримував від неї грошові кошти в сумі 23 000 грн. та видавав про це розписку.

При наведених обставинах колегія суддів вважає за можливе та необхідне підтвердити той факт, що ОСОБА_7 і ОСОБА_8 є однією і тією ж особою і що грошові кошти стягнуті на користь ОСОБА_5 з ОСОБА_8.

На підставі викладеного, ст.ст. 570, 571 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_8, від імені якого діє ОСОБА_9, частково задовольнити.

Заочне рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 25 жовтня 2016 року змінити, зменшивши розмір стягнутої із ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 суми грошових коштів із 46 000 грн. до 23 000 гривень (двадцяти трьох тисяч гривень), а розмір судових витрат із 3051 грн. 20 коп. до 1525 грн. 60 коп. (однієї тисячі п'ятисот двадцяти п'яти гривень 60 коп.).

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л.В. Пузанова

Судді: І.В. Склярська

Т.Г. Фурман