РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого Аркатової К.В.,

секретаря Подосокорської А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Шевченківське обєднане управління пенсійного фонду України м. Харкова, про встановлення факту перебування на утриманні,

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою, в якій просить встановити факт його перебування на утриманні ОСОБА_2 з 22.03.1999 року до 17.02.2011 року.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він є непрацездатною особою у звязку з тим, що є пенсіонером за віком та малозабезпеченою особою. Весь час і до смерті сина, померлого 17.02.2011 року, він перебував на його утриманні. Встановлення даного факту потрібно для призначення пенсії у звязку з втратою годувальника згідно ст.36 Закону України «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Шевченківським обєднаним управлінням пенсійного фонду України м. Харкова йому відмовлено у призначенні пенсії у разі втрати годувальника лише на тій підставі, що він та його померлий син були зареєстровані за різними адресами. Однак, незважаючи на те, що його померлий син був зареєстрований окремо, саме він надавав йому як непрацездатній та малозабезпеченій особі постійну матеріальну допомогу, яка була основним джерелом існування.

ОСОБА_1 надав заяву про розгляду справи за його відсутності, вимоги заяви підтримав, просив їх задовольнити.

Представник зацікавленої особи Шевченківського обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова в судове засідання не зявився, надавши заяву про розгляд справи за його відсутності, вирішення справи на розсуд суду, прийняття рішення відповідно до вимог чинного законодавства.

Суд, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України та ч.4 ст.60 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з п.2 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №5 "Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Судом встановлено, що заявник у справі ОСОБА_1 є батьком померлого 17 лютого 2011 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження та свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 317145 від 07.07.2011 року.

Заявник ОСОБА_1 є пенсіонером за віком з 1999 року, що підтверджується копією посвідчення наявного в матеріалах справи.

У звязку зі смертю сина заявника, у останнього виникла необхідність звернення до Шевченківського обєднаного управління пенсійного фонду України м. Харкова для призначення йому пенсії у зв'язку із втратою годувальника, оскільки іншим чином підтвердити факт перебування на утриманні сина немає можливості.

Судом встановлено, що заявник до моменту смерті ОСОБА_2 перебував на його утриманні, що підтверджується дослідженими в ході судового розгляду доказами, у зв'язку з чим суд вважає доведеним факт того, що заявник перебував на утриманні свого сина ОСОБА_2, який помер 17.02.2011 року, а тому заява підлягає задоволенню.

У зв'язку вищевикладеним, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», ст.ст.3, 4, 57-61, 208, 212-215, 256 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа Шевченківське обєднане управління пенсійного фонду України м. Харкова, про встановлення факту перебування на утриманні - задовольнити.

Встановити той факт, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебував на утриманні сина ОСОБА_2, який помер 17 лютого 2011 року, у період з 22.03.1999 року до 17.02.2011 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції, шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: