Єдиний унікальний номер 239/620/16-ц Номер провадження 22-ц/775/1786/2017
Головуючий у 1 інстанції: Грідяєва М.В. Єдиний унікальний номер 239/620/16-ц
Суддя доповідач: Краснощокова Н.С. Номер провадження 22-ц/775/1786/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Краснощокової Н.С.,

суддів: Азевича В.Б., Груіцької Л.О.,

за участю секретаря Марченко Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Бахмуті Донецької області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 11 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 11 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання в розмірі 1/7 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період навчання, починаючи стягнення з 28 жовтня 2016 року і до 30 червня 2018 року, за умови продовження навчання у Санкт-Петербургському державному професійному учбовому закладі «Медичний коледж №1». В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.

У апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі. Посилається на те, що позивачка, як громадянка ОСОБА_5, згідно з вимогами Мінської Конвенції «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах» повинна звертатися з даним позовом за місцем свого проживання. Суд, розглядаючи справу, не мав можливості переконатися у дійсності довідок, наданих позивачці в учбовому закладі, тому що вони надані в іншій країні. Позивачка отримує стипендію, але приховала цей факт від суду. У наданій нею довідці вказано, що вона не отримує стипендію, хоча вказано, що вона навчається на бюджетній основі. Також у довідці №432 від 30.05.2016 року вказано, що вона перебуває на державному забезпеченні. Крім того, на попередньому судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_6 повідомила, що позивачка не може приїхати до суду, у звязку із тим, що вона навчається та працює. На його думку, позивачка має самостійний прибуток, але вона не надала суду довідки про доходи, цей факт неможливо ні оспорити ні підтвердити на території України, його можливо перевірити лише за місцем проживання позивачки. Позивачкою не надано доказів про витрати на навчання, а саме квитанцій, чеків, також нею не надано копії ідентифікаційного номера, що не дає можливість перевірити її прибутки і в подальшому виконувати рішення суду. До матеріалів справи надано довідку про доходи матері позивачки, яка також повинна приймати участь в утриманні доньки, але розмір її доходів значно занижено, оскільки вона є приватним підприємцем і у неї в Санкт Петербурзі є мережа магазинів. У нього на утриманні є неповнолітня донька Софія, ІНФОРМАЦІЯ_1, на утримання якої він сплачує за рішенням суду аліменти у розмірі 1/6 частини доходу, а з листопада 2016 року він самостійно, за домовленістю сплачує аліменти на утримання доньки Софії у розмірі 1/4 частини його доходу. Також на його утриманні мати інвалід 2 групи, якій він надає допомогу на лікування у розмірі 1500 грн.. Довіреність на представлення інтересів позивачки на імя ОСОБА_6 видана на території ОСОБА_7 Федерації, але не перекладена на державну мову України, тому неналежно оформлена.

В засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_1 підтримував апеляційну скаргу та наполягав на її задоволенні, представник позивачки ОСОБА_6 проти скарги заперечувала та просила рішення залишити без зміни.

Позивач та треті особи в засідання апеляційного суду не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені. Згідно з ч.2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення відповідача та представника позивачки, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд обґрунтовано виходив із встановлених у справі фактичних обставин та дотримався вимог діючого законодавства.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивачка є донькою відповідача та третьої особи ОСОБА_3, вона народилася 28.10.1998 року в м. Новогродівка Донецької області.

Шлюб між батьками позивачки був розірваний 15 серпня 2003 року.

На підставі постанови Новогродівського міського суду Донецької області від 26.09.2001 року з відповідача на користь ОСОБА_8 (у даний час ОСОБА_3 ) були стягнуті аліменти на утримання позивачки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до її повноліття.

На підставі виконавчого листа №2-426 від 28.04.2010 року, виданого Новогродівським міським судом Донецької області, аліменти на користь позивачки стягувались з відповідача у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку.

З 13 травня 2008 року місце проживання позивачки зареєстроване у м. Санкт Петербург ОСОБА_7 Федерації, АДРЕСА_1.

Позивачка є громадянкою ОСОБА_7 Федерації, що підтверджено копією паспорта (а. с. 46-51).

28 жовтня 2016 року позивачка звернулась до суду з даним позовом про стягнення з відповідача аліментів на її утримання на час навчання, посилаючись на те, що вона є повнолітньою особою, навчається у Санкт - Петербургському державному бюджетному професійному учбовому закладі «Медичний коледж №1», у який поступила у 2015 році, форма навчання денна, строк закінчення навчання 30 червня 2018 року. Вона не має самостійних доходів, матеріальну допомогу їй надає лише мати, батько добровільно матеріальної допомоги не надає. Їй приходиться витрачати кошти на проживання за місцем знаходження навчального закладу, нести витрати на придбання одягу, на канцелярські товари, придбання спеціальної літератури. Відповідач працює, має можливість надавати їй допомогу на період навчання, тому просила стягнути з нього аліменти на своє утримання на період до закінчення навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача.

Заперечуючи проти позову відповідач посилався на те, що позивачка є громадянкою ОСОБА_7 Федерації та згідно ст. 32 Мінської Конвенції «Про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах» має звертатись із таким позовом до суду за місцем її проживання.

Суд відхилив цей аргумент відповідача та прийшов до висновку про те, що позивачка має право звернутись до суду з позовом до відповідача за місцем його проживання на підставі статей 1 ч.1 п.4, 66, 67, 75 Закону України «Про міжнародне приватне право», оскільки законодавство України передбачає стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей, які продовжують навчання, що є більш сприятливим для позивача.

Такі висновки суду є вірними, виходячи з наступного.

Згідно ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 СК України).

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ст. 410 ЦПК України іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації (далі - іноземні особи) мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Статтею 414 ЦПК України визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ст. 32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах від 22 січня 1993 року, ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року N 240/94 - ВР (далі - Конвенція) в редакції Протоколу до цієї Конвенції, ратифікованого Законом України № 140/98-ВР ( 140/98-ВР ) від 03.03.1998 року права і обов'язки батьків та дітей, у тому числі зобов'язання батьків по утриманню дітей, визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої вони мають постійне спільне місце проживання, а за відсутністю постійного спільного місця проживання батьків та дітей їх взаємні права та обов'язки визначаються законодавством Договірної Сторони, громадянином якої є дитина. На вимогу позивача в аліментних зобов'язаннях застосовується законодавство Договірної Сторони, на території якої постійно проживає дитина. Аліментні зобов'язання повнолітніх дітей на користь батьків, а також аліментні зобов'язання інших членів сім'ї визначаються законодавством Договірної Сторони, на території якої

вони мали спільне місце проживання. При відсутності спільного місця проживання такі зобов'язання визначаються законодавством Договірної Сторони, громадянином якої є позивач. У справах про правовідносини між батьками та дітьми є компетентним суд Договірної Сторони, законодавство якої підлягає вживанню у відповідності з пунктами 1 і 2 цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року № 2709-IV з наступними змінами (далі Закон № 2709-IV ) підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі.

Згідно з п. п. 2, 7 ч. 1 ст. 76 Закону № 2709-IV суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадках, якщо на території України відповідач у справі має місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, а також якщо дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Права та обов'язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв'язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини (ст. 66 Закону № 2709-IV).

Зобов'язання щодо утримання, які виникають із сімейних відносин, крім випадків, передбачених статтею 66 цього Закону, регулюються правом держави, у якій має місце проживання особа, яка має право на утримання. Якщо особа, яка має право на утримання, не може його одержати згідно з правом, визначеним у частині першій цієї статті, застосовується право їхнього спільного особистого закону. Якщо особа, яка має право на утримання, не може його одержати згідно з правом, визначеним частинами першою і другою цієї статті, застосовується право держави, у якій особа, яка зобов'язана надати утримання, має місце проживання (ст. 67 Закону № 2709-IV).

Відповідач, як особа, яка зобовязана згідно із ст. 199 СК України надавати утримання своїй повнолітній дочці, що продовжує навчання, має місце проживання в Україні, законодавство України передбачає стягнення аліментів на утримання повнолітніх дітей які продовжують навчання, що є більш сприятливим для позивача, тому позивачка обґрунтовано звернулась з даним позовом за місцем проживання відповідача.

За вказаних обставин не підлягають задоволенню вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення та закриття провадження у справі.

Судом встановлено, що відповідач працює у ВП шахта «Росія», його середньомісячний заробіток складає 7 356 грн. 42 коп.. До повноліття позивачки до 28.10.2016 року він сплачував аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку. Рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 13.02.2009 року з відповідача на користь третьої особи ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання доньки Софії, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку до повноліття дитини.

Враховуючи сімейний та матеріальний стан відповідача, той факт, що позивачка продовжує навчання на денному відділенні, у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, з врахуванням можливості надання утримання позивачці її матірю третьою особою ОСОБА_9 суд обґрунтовано прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання на період навчання у розмірі 1/7 частини заробітку (доходу) відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не мав можливості переконатися у дійсності довідок, наданих позивачкою та про те, що довіреність представника позивачки, видана на території ОСОБА_7 Федерації і не переведена на державну мову України, а тому є неналежно оформленою не можуть бути підставою для скасування рішення, виходячи з наступного.

Статтею 13 Конвенції визначено, що документи, що на території однієї з Договірних Сторін виготовлені або засвідчені установою або спеціально на те уповноваженою особою в межах їх компетенції і за установленою формою і скріплені гербовою печаткою, приймаються на територіях інших Договірних Сторін без якого-небудь спеціального посвідчення. Документи, що на території однієї з Договірних Сторін розглядаються як офіційні документи, користуються на територіях інших Договірних Сторін доказовою силою офіційних документів.

Відсутність перекладу на державну мову України довіреності представника позивачки ОСОБА_6, яка посвідчена нотаріусом нотаріального округу Санкт Петербурга, не є підставою для скасування рішення з врахуванням того, що позивачка особисто була присутня в судовому засіданні суду першої інстанції 19 липня 2017 року, підтримувала позов та давала пояснення з приводу позовних вимог.

Доводи скарги про те, що позивачка є працездатною особою, тому на її користь не можуть бути стягнені аліменти на підставі ст. 198 СК України безпідставні, оскільки позов заявлено з підстав, передбачених ст. 199 СК України, а саме з підстав продовження навчання повнолітньою дитиною та потреби у матеріальній допомозі саме у звязку з цією обставиною, на непрацездатність позивачка не посилалась.

При визначенні розміру аліментів суд врахував той факт, що відповідач на підставі рішення суду виплачує аліменти на утримання неповнолітньої доньки Софії, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частини його заробітку та з врахуванням, серед іншого, цього факту позов задовольнив частково.

Посилання заявника апеляційної скарги на те, що він з листопада 2016 року добровільно сплачує аліменти на утримання доньки Софії у розмірі 1/4 частини його доходу та про те, що він надає допомогу своїй матері на ліки та лікування у розмірі 1 500 грн. не підтверджені належними та допустимими доказами.

Довідка МСЕК від 11.06.2015 року щодо встановлення ОСОБА_10 2 групи інвалідності та індивідуальна програма реабілітації інваліда не підтверджують факту її перебування на утриманні відповідача та факту того, що відповідач несе витрати на ліки та лікування у розмірі 1 500 грн..

Необґрунтованими є також доводи відповідача про те, що суд не мав можливості перевірити чи не отримує позивачка стипендію, адже у справі є довідка, надана позивачкою, з якої вбачається, що вона не отримує стипендію з грудня 2016 року (а. с. 42).

Доводи скарги про те, що матір позивачки має значно більші доходи, ніж зазначено у довідці про доходи фізичної особи ОСОБА_3 безпідставні, оскільки доказів на підтвердження таких доводів не надано.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують. Апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає встановленим у справі фактичним обставинам, ухвалене з дотриманням вимог матеріального і процесуального закону і підстав для його скасування немає.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Новогродівського міського суду Донецької області від 11 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.С. Краснощокова

Судді: В.Б. Азевич

ОСОБА_11