Справа № 367/82/17-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/4385/17 Доповідач у 2 інстанції Сержанюк А. С.
Категорія 52 19.10.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого - судді Сержанюка А.С., членів колегії - суддів Журби С.О., Лівінського С.В., із участю секретаря Топольського В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Державної судової адміністрації України на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2017 року за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до ОСОБА_2, третя особа: Державна судова адміністрація України про стягнення коштів,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2017 року у задоволенні позовних вимог щодо стягнення виплаченої суддівської винагороди у сумі 7 308 грн. із ОСОБА_2 на користь Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення суд першої інстанції зазначив, що позивач виплатив відповідачу суддівську винагороду добровільно, не в результаті рахункової помилки та за відсутності недобросовісності з боку останньої, в зв'язку з чим позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Державна судова адміністрація України подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні.

Суд, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 працює в Ірпінському міському суді Київської області на посаді судді з 13 вересня 1989 року ( а.с. 19 ).

Відповідно до наказу №13 начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області від 10 лютого 2015 року, у зв'язку з проведеним скороченням штатних одиниць та затвердженням змін до штатних розписів місцевих загальних судів Київської області на 2015 рік, керуючись п. 10 розділу ІІІ прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України» від 28 грудня 2014 року №76-VIII, наказано установити, що з лютого 2015 року максимальний місячний розмір суддівської винагороди суддям місцевих загальних судів Київської області обмежується 10 розмірами мінімальної заробітної плати ( а.с. 8 ).

Листом Державної судової адміністрації України від 24 травня 2016 року №6-3813/16 повідомлено територіальне управління про те, що на виконання плану діяльності з внутрішнього аудиту на перше півріччя 2016 року, затвердженого наказом №243 Державної судової адміністрації України від 29 грудня 2015 року, та відповідно до наказу №26 Державної судової адміністрації України від 05 лютого 2016 року, відділом аудиту проведено плановий аудит відповідності, ефективності та фінансовий аудит у територіальному управлінні Державної судової адміністрації України в Київській області за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2015 року.

За підсумками аудиту складено звіт за результатами проведення планового аудиту та надіслано рекомендації до даного звіту ( а.с. 7 ).

Згідно рекомендацій Державної судової адміністрації України до звіту від 26 квітня 2016 року, серед іншого, зобов'язано позивача забезпечити відшкодування безпідставно нарахованих та виплачених коштів на виплату заробітної плати, а саме виплаченої з порушенням вимог Прикінцевих положень Закону №76-VIII суддівської винагороди у сумі 919 600 грн., при цьому провести відповідні розрахунки ( а.с. 13-14 ).

Листом №6-6511/16 Державної судової адміністрації України від 14 вересня 2016 року повторно повідомлено Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області про необхідність усунення зазначених у звіті від 25 березня 2015 року №6-16/2 порушень, невиконання чого вважатиметься підставою для притягнення начальника Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до дисциплінарної відповідальності ( а.с. 9 ).

Після чого, 10 січня 2017 року Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Київській області звернулося із названими позовними вимогами до суду ( а.с. 2-4 ).

Ухвалюючи рішення по справі, місцевий суд, з точки зору суду другої інстанції, правильно встановив, що безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Зазначене повністю узгоджується із правовою позицією, яка викладена Верховним Судом України у постанові від 22 січня 2014 року у справі №6151цс13, де серед іншого зазначено, що відповідно до статті 1215 ЦК України, не підлягає поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Безпідставно набуті особою кошти, що належать до виплат встановлених абзацом 2 частини першої статті 1215 ЦК України, за відсутності рахункової помилки з боку особи, яка добровільно провела їх виплату, та факту недобросовісності набувача, не підлягають поверненню.

Крім цього, відповідно до п. 24 постанови №13 Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що до лічильних помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо.

Не можуть вважатися ними не пов'язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, у тому числі колективного договору.

Відтак, ухвалюючи рішення по справі, місцевий суд, на переконання суду другої інстанції, здійснив обґрунтований висновок про відсутність підстав для задоволення позову згідно норм зазначеного матеріального права.

За таких обставин суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, визначив відповідно до них правовідносини і вірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову згідно положень ст.ст. 1212, 1215 ЦК України.

При цьому, місцевий суд дав належну оцінку доказів у справі і ухвалив законне та обґрунтоване рішення відповідно до зазначених у позові положень матеріального права та ст.ст. 11, 58-60, 212-215 ЦПК України.

Таким чином, доводи Державної судової адміністрації України про незаконність та необґрунтованість рішення, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права при його ухваленні, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи та спростовуються наявними по справі доказами про виплату юридичною особою відповідачу зазначених грошових коштів добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Посилання апелянта на те, що в Законі №76-VIII не передбачені будь-які інші умови для виплати суддівської винагороди у розмірі 10 мінімальних заробітних плат, крім скорочення посад працівників відповідної установи, не спростовують зазначених висновків суду першої інстанції, так як ним не надано жодних доказів на обґрунтування того, що саме в тому районному суді, де працює відповідач, не було проведено скорочення апарату, а відтак, відповідач не мав право на одержання суддівської винагороди в зазначеному розмірі.

Інші обставини, зазначені апелянтом, зокрема, про те, що кошти безпідставно виплачені та підлягають поверненню до бюджету, відповідач відмовляється їх повернути, а стягнути кошти з особи винної в їх виплаті не має можливості у зв'язку із невизначеністю такої особи, на переконання апеляційного суду, не спростовують, у силу викладеного, висновок суду першої інстанції про необґрунтованість заявленого позову.

При цьому, твердження апелянта про те, що не має можливості стягнути кошти з особи, винної в їх виплаті, у зв'язку із невизначеністю такої особи, з точки зору суду другої інстанції не відповідають дійсності, оскільки воно ( твердження ) спростовується текстом позовної заяви та інших, зазначених по справі, доказів.

А тому, викладені у апеляції доводи суд другої інстанції відносить до числа формальних, відповідно, рішення, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, не може бути скасоване у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної судової адміністрації України відхилити. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 червня 2017 року за позовом Територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області до ОСОБА_2, третя особа: Державна судова адміністрація України про стягнення коштів залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий А.С. Сержанюк

Судді: С.О. Журба

С.В. Лівінський