Ухвала

Іменем України

14 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання ордеру недійсним та виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення, за касаційною скаргою Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Харківська міська рада звернулася до суду з позовом, обґрунтовуючи його тим, що Постановою Кабінету Міністрів України від 23 вересня 2009 року № 1037 затверджено Порядок розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою, яким визначено механізм розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою відповідно до Переліку житлових будинків та об'єктів незавершеного житлового будівництва, затверджених Кабінетом Міністрів України громадян, які згідно із законодавством були взяті на квартирний облік до 01 січня 2009 року і перебувають на ньому.

Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1637 затверджено поіменний список громадян, яким надаються квартири, що придбані Державною іпотечною установою в м. Харкові.

Відповідач ОСОБА_5 зі складом сім'ї: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 були включені до переліку громадян, які мають право на першочергове отримання житла.

Відповідно до п. 10 Порядку розподілу квартир, що придбані Державною іпотечною установою, підставою для вселення громадян у квартиру є ордер, виданий в установленому законодавством порядку виконавчим органом за рішенням Кабінету Міністрів України Державною іпотечною службою.

Позивач зазначає, що на виконання вказаних розпорядження та постанови ОСОБА_5 на склад сім'ї із чотирьох осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9 була виділена трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_2 житловою площею 63,5 кв. м, загальною площею 112,2 кв. м., за умови передачі в комунальну власність територіальної громади м. Харкова займаної його родиною однокімнатної приватизованої квартири АДРЕСА_1, про що було прописано в попередніх поіменних списках громадян.

Квартира АДРЕСА_3 надана ОСОБА_5, як вказує позивач, з дотриманням норм, зазначених у постанові Кабінету Міністрів України, а саме: 21 кв. м на одну особу, додатково 10,5 кв. м на сім'ю, плюс допустиму межу житлової площі в розмірі 30 % від площі квартири.

На вказану квартиру 22 січня 2010 року Орджонікідзевським районним воєнним комісаріатом м. Харкова (рішення від 20 січня 2010 року №13/2) ОСОБА_5 видано ордер за № 148420.

Рішенням Орджонікідзевського районного воєнного комісаріата м. Харкова від 20 січня 2010 року № 13/2 ОСОБА_5 зобов'язано передати займану однокімнатну приватизовану квартиру АДРЕСА_1 у комунальну власність територіальної громади м. Харкова.

Однак, як зазначає позивач, до теперішнього часу вказана квартира не передана відповідачами у комунальну власність територіальної громади м. Харкова.

Крім того, Харківська міська рада стверджує, що зважаючи на те, що відповідачам належить на праві власності квартира АДРЕСА_1 жилою площею 16,2 кв. м, надання їм квартири АДРЕСА_4 жилою площею 63,5 кв. м, загальною площею 112,2 кв. м на додаток до приватизованої квартири, значно перевищує норму жилої площі, встановленої ст. 47 Житлового кодексу УРСР.

Таким чином, виданий ОСОБА_5 ордер на спірну квартиру підлягає, на думку позивача, визнанню недійсним, а відповідачі з підстав, передбачених ст. 117 Житлового кодексу УРСР підлягають виселенню з квартири без надання іншого житла.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 01 квітня 2015 року, в задоволенні позову Харківської міської ради до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання ордеру недійсним та виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення, відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 листопада 2015 року ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 01 квітня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2015 року скасовано.

Відмовлено Харківській міській раді в задоволенні позову до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання ордеру недійсним та виселення з квартири без надання іншого житлового приміщення з інших підстав.

У касаційній скарзі Харківська міська рада просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що будь-яких неправдивих відомостей з боку відповідачів Харківській міській раді не надавалось, оскільки сім'я ОСОБА_7 у складі чотирьох осіб дійсно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_5, а тому підстави для визнання ордеру на жиле приміщення недійсним відсутні.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про наявність підстав для визнання ордеру на жиле приміщення недійсним, оскільки відповідачі до теперішнього часу однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 не передали у власність територіальній громаді, а надання на додаток до цієї квартири АДРЕСА_4 значно перевищує норму жилої площі, є безпідставними та не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для визнання ордеру на жиле приміщення недійсним.

Крім того, доводи особи, яка подала касаційну скаргу, спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій було встановлено, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1637 був затверджений поіменний список громадян, яким надаються квартири, що придбані Державною іпотечною установою в м. Харкові, в який було включено ОСОБА_5 разом з членами родини: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_9, яким була виділена трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_6 житловою площею 63,5 кв.м, загальною площею 112,2 кв.м, за умови передачі в комунальну власність територіальної громади м. Харкова займаної ними однокімнатної приватизованої квартири АДРЕСА_1.

22 січня 2010 року ОСОБА_5 отримав ордер на сім'ю з чотирьох осіб на квартиру АДРЕСА_7

26 січня 2011 року ОСОБА_5 звернувся до Харківського міського голови з заявою про продовження терміну дії ордера на вселення. Продовжений ордер ОСОБА_5 отримав 02 лютого 2011 року.

16 лютого 2011 року ОСОБА_5 та члени його сім'ї були зняті з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1, а 23 лютого 2011 року були зареєстровані у АДРЕСА_8

28 листопада 2013 року на адресу відповідачів Харківською міською радою було направлено вимогу про передачу квартири АДРЕСА_1 до комунальної власності на підставі рішення Орджонікідзевського районного виконавчого комітету м. Харкова від 20 січня 2010 року.

Відповідно до ст. 31 ЖК України, громадяни, які потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання у користування жилого приміщення в будинках державного або громадського житлового фонду в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими актами законодавства Української PCP. Жилі приміщення надаються зазначеним громадянам, які постійно проживають у даному населеному пункті (якщо інше не встановлено законодавством Української PCP), як правило, у вигляді окремої квартири на сім'ю.

Згідно ст. 47 ЖК України, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу.

За правилами ст. 59 Житлового кодексу УРСР, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами невідповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Харківської міської ради відхилити.

Рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О. М. Ситнік О.В. Ступак