Провадження №2/521/108/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Поліщук І.О.,

при секретарі Святецькій І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, в якому просить суд виселити відповідачів з будинку, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Моторна, 53. Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що 09 липня 2010 року вона отримала у власність домоволодіння за адресою: м. Одеса, вул. Моторна, будинок №53. У даному будинку зареєстровані ОСОБА_2 та її діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідачка ОСОБА_2 є колишньої невісткою позивачки, інші відповідачі її онуки. Шлюб між сином позивачки та відповідачкою ОСОБА_2 було розірвано на підставі рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 06.12.2016 року. Оскільки відповідачка та її діти добровільно виселитися та знятись з реєстрації за вищевказаною адресою відмовляються, позивачка вимушена звернутись до суду з наведеним позовом.

Позивачка та її представник в судові засідання не зявились, про час та місце судового засідання повідомлялись.

Відповідачі в судове засідання не зявлялися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник відповідачки ОСОБА_2 також в судове засідання не зявився, надав до канцелярії суду письмове заперечення.

Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.07.2010 року зареєстрованого в реєстрі за № 3331, є власником 33/50 частин домоволодіння під № 53, розташованого в місті Одесі по вулиці Моторна, який складається в цілому з двох черепашникових житлових будинків під літерами «А, З», загальною площею 100,9 кв.м., в тому числі житловою площею 65,8 кв.м., та надвірних споруд: №2-8 огорожа, № І,IV вимощення, розташованих на земельній ділянці площею 1136 кв.м. Дане свідоцтво зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 05.08.2010 року.

Як вбачається з будинкової книги, у житловому будинку № 53 по вулиці Моторній в місті Одесі проживають та зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 08.08.2001 року, ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_4. Малолітня ОСОБА_3 у житловому будинку не зареєстрована, однак проживає там разом з матірю ОСОБА_2.

Позивачка вказує, що відповідачі зареєстровані та проживають у вказаному будинку.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 06.12.2016 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб, зареєстрований 04.08.2000 року Відділом РАГС м. Первомайська Миколаївської області, актовий запис №186 (свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ФП №008742), між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 розірвано. Прізвища сторін після розірвання шлюбу залишено без змін.

Заявляючи даний позов, ОСОБА_1 посилалася, як на правове обґрунтування, на положення ст. 316, 391 ЦК України, які регулюють поняття, здійснення та захист права власності.

Разом з тим, виселення є категорією житлового законодавства, тому при розгляді цивільних справ за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення предметом доказування є втрата відповідачем права на житло, або взагалі його відсутність, або інші передбачені Житловим Кодексом підстави для позбавлення права на житло.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 Житлового Кодексу ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку передбачених законом.

Частинами ч.1, 4 ст.156 Житлового Кодексу визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, тобто дружина, діти, батьки. Членами сім'ї наймача можуть бути визнані інші особи, якщо вони постійно проживають з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст.ст. 9, 156, 157 Житлового Кодексу сам факт припинення сімейних відносин із власником (власниками) квартири не позбавляє колишніх членів його (їх) сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку має відповідно до ст. 157 Житлового Кодексу, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу.

Стороною позивачки не заперечувалося, що відповідачка є колишньою дружиною її сина, вселилась до спірного житла за згодою його власника, до 2016 року сторони проживали однією родиною, тобто відповідачка була членом сім'ї позивачки. У 2016 році шлюб між відповідачкою та сином позивачки було розірвано, а відповідачка продовжує проживати разом зі своїми дітьми та онуками позивачки як раніше.

Доказів, які б свідчили про те, що відповідачі порушують правила, передбачені ч.1 ст. 116 ЖК України, а саме допускають систематичне руйнування чи псування житла, використання його не за призначенням або систематичне порушення правил співжиття, що робить неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, суду не надано і про наявність таких не зазначено.

Посилання позивача на непорушність права власності не є підставою для позбавлення відповідачів житла.

Передбачені ст. ст. 9, 156, 157 ЖК обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції, ст. 319, 321 ЦК України власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце.

У цьому випадку обмеження прав власника передбачені ст.ст. 156, 157 ЖК, які гарантують кожній особі, яка вселилась у житло на законних підставах право займати житло, не бути безпідставно виселеною або позбавленою житла.

Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що реєстрація та проживання відповідачів у спірному будинку перешкоджає їй вільно володіти та користуватись належним їй жилим будинком.

За вказаних обставин, суд вважає, що застосування судом ст.391 ЦК України при вирішенні питання щодо виселення відповідачів на вимогу власника ОСОБА_1 було безпідставним, у той час як на підстави, передбачені ст.116 Житлового Кодексу позивачка не посилалась та докази з цього приводу не надавала, а тому у задоволенні заявлених вимог позивачці слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 16, 319, 321, 391 ЦК України, ст. 9, 116, 156, 157 ЖК України, ст.ст. 5-8, 10, 11, 15, 57-60, 62, 64, 195, 196, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Одеської області шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів.

Головуючий: