Справа № 296/6417/17
УХВАЛА

Іменем України

"17" жовтня 2017 р. м. Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого-судді Галасюка Р.А.,

секретаря Могилевець В.С.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 327 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Позивач мотивує свій позов тим, що він з 22 серпня 2015 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем і у них є неповнолітня донька ОСОБА_5, що народилася до реєстрації шлюбу 19.07.2013 року. Спільне життя з відповідачем у нього не склалося через те, що вони мають різні погляди на сімейне життя та взаємні обовязки, в них відсутнє взаєморозуміння та повага один до одного, внасдок чого зникло почуття кохання, в результаті чого сторони не підтримують подружніх стосунків. Оскільки їх шлюб існує тільки формально, позивач просить його розірвати.

Ухвалою Корольовського райсуду м. Житомира від 15 серпня 2017 року у зазначеній справі було відкрито провадження.

У судовому засіданні представник відповідача заявила клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, обґрунтовуючи його тим, що останні роки позивач та відповідач проживали разом у Німеччині, позивач є громадянином даної країни, відповідач є громадянкою України, була зареєстрована на її території, проте на даний час знята з реєстрації, з 12.06.2016 року виїхала до Німеччини, де проживає і перебуває на консульському обліку. У звязку з цим представник відповідача вважає, що позивач в порушення вимог статті 111 ЦПК України не звернувся до Верховного Суду України з клопотанням про визначення підсудності вищевказаної цивільної справи, хоча повинен був це зробити. Крім цього, представник відповідача ствердив, що в провадженні компетентного суду Німеччини (дільничний суд Еггенфельден) перебуває позов між тими ж сторонами та з тим же предметом спору. Представник відповідача вважає, що є всі правові підстави для залишення позову, який перебуває в провадженні Корольовського райсуду м. Житомира, без розгляду, а тому просила її клопотання задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача проти задоволення клопотання заперечувала, зазначивши, що відповідач на час звернення до суду була зареєстрована на території України та знята з реєстрації у Німеччині. У звязку з цим представник позивача вважає, що у позивача не було підстав для звернення до Верховного Суду України з клопотанням про визначення підсудності його позову, цей позов було предявлено до належного суду, а тому просила у задоволенні клопотання про залишення вищевказаного позову без розгляду представнику відповідача відмовити.

Суд, розглянувши вищевказане клопотання, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, враховуючи їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 серпня 2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб, після чого остання змінила прізвище на «Ярошинська», що стверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ТП № 155756, виданим 01 серпня 2017 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області (а.с.4).

Як вбачається із свідоцтва про народження № 288063, виданого 01 серпня 2017 (а.с.5), ОСОБА_5 народилася 19 липня 2013 року в місті Житомирі та її батьками є сторони у справі.

Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Статтею 107 ЦПК України визначено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються районними, районними у містах, міськими та міськрайонним судами.

З копії паспорта громадянина України серії ВН № 666246, виданого 27 серпня 2015 року Корольовським РВ у м. Житомирі УДМС України у Житомирській області, вбачається, що відповідач є громадянкою України та була зареєстрована на території міста Житомира з 07.02.2009 року по 19.09.2017 року.

Сертифікацією сімейної прописки, виданою 05 жовтня 2017 року відділом 40 общини Унтерхахінг, та його засвідченим перекладом стверджується, що відповідач ОСОБА_4 була з 29.11.2016 року зареєстрована за адресою: Мюнхен Штрасе 56 А Поверх 3 Унтерхахінг 82008 у звязку із заселенням згідно договору оренди від 13.11.2016 року та знято з реєстрації з 27.06.2017 року. Поряд з цим, відповідач була належним чином сповіщена, в порядку ст. 74 ЦПК України про час і місце розгляду справи, за адресою своєї реєстрації у м. Житомирі (а.с.18). Також про факт її проживання на території України за місцем реєстрації свідчить і факт направлення до суду телеграми про відкладення розгляду справи та бажання надати заперечення на позовну заяву (а.с.15).

Відповідно до ст. 109 ЦПК України, позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Згідно положень ч. 1 ст.111 ЦПК України підсудність справ за участю громадян України, якщо обидві сторони проживають за її межами, за клопотанням позивача визначається ухвалою судді Верховного Суду України. У такому самому порядку визначається підсудність справи про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, які проживають за межами України.

З огляду на вищенаведене суд вважає, що посилання представника відповідача на те, що обидві сторони проживають на межами України, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищенаведеними відомостями і наявними в матеріалах справи доказами.

З роз'яснень п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року вбачається, що відповідно до ст. 111 ЦПК України (1618-15) Верховний Суд України визначає підсудність справи про розірвання шлюбу тільки в разі, якщо ніхто з подружжя не проживає в Україні. У разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК України.

Отже, за таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для визначення підсудності цивільної справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, відповідно до частини першої статті 111 ЦПК України.

Згідно п.4 ч.1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав розглядається в іншому суді.

Згідно ч.1 ст.2 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу та Закону України «Про міжнародне приватне право».

Згідно ст.75 Закону України «Про міжнародне приватне право» підсудність судам України справ з іноземним елементом визначається на момент відкриття провадження у справі, незважаючи на те, що в ході провадження у справі підстави для такої підсудності відпали або змінилися, крім випадків, передбачених у статті 76 цього Закону.

Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про міжнародне приватне право» іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави.

З огляду на вищевикладене суд, приймаючи до уваги підсудність судам України справ з іноземним елементом, враховуючи той факт, що відповідач є громадянкою України, на час звернення до суду проживала за місцем своєї реєстрації на території України, вибір права та автономію волі, суд вважає, що сторони мають рівні права щодо вибору підсудності, однак, оскільки позивач ОСОБА_3 першим реалізував своє право вибору підсудності, звернувшись до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою до відповідача ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, правові наслідки, передбачені положеннями п.4 ч.1 ст.207 ЦПК України, до поданої вищевказаної позовної заяви не можуть бути застосовані.

Згідно ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обовязків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обовязків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Таким чином, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27, 107, п.10 ст.110, ст.168 ЦПК України, на підставі Закону України «Про міжнародне приватне право», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні клопотання представника відповідача про залишення позовної заяви без розгляду відмовити.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя Р. А. Галасюк