Провадження №22-ц/784/2193/17
Справа № 478/1412/17 Головуючий у першій інстанції: Іщенко Х.В.
Провадження № 22-ц/784/2193/17 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
У Х В А Л А

іменем України

13 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О.,

Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участі: представника позивача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи

за апеляційною скаргою

ОСОБА_5

на ухвалу судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2017 року

за позовом

ОСОБА_5 до Казанківського відділення поліції Новобузького відділу поліції ГУ Національної поліції в Миколаївській області (далі - Казанківське ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області) про відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду,

в с т а н о в и л а:

В вересні 2017 року ОСОБА_5 звернувся із позовом до Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області про відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Ухвалою судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за вказаною позовною заявою за правилами п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали судді, порушення судом норм процесуального права, просив її скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для вирішення справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали позову, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суддя виходив з того, що дана цивільна справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки чинним законодавством чітко визначений порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, а тому питання про відшкодування позивачу, заподіяної відповідачем майнової та моральної шкоди, витрат на юридичну допомогу віднесено до компетенції цих органів, а не суду.

Однак, з таким висновком у повній мірі погодитись не можна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо позовна заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно положенням ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 звернувся з позовом до Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області про відшкодування шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду.

Позивач зазначав, що підчас досудового розслідування в його домоволодінні було проведено обшук, в результаті чого було вилучено належне йому майно.

Посилаючись на те, що постановою старшого слідчого Казанківського ВП Новобузького ВП ГУНП в Миколаївській області від 15 лютого 2017 року кримінальне провадження відносно нього було закрито, однак вилучене майно не повернуте, позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь 300 грн. вартості незаконно вилучених відповідачем 10 патронів, 4500 грн. вартості вилученого штик-ножа та 3000 грн. витрат пов'язаних з поданням юридичної допомоги. Крім того, ОСОБА_5 просив стягнути 5000 грн. моральної шкоди.

Положеннями частин 1, 2, 7 статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон ).

Так, відповідно до ст. 3 цього Закону, у наведених вище випадках громадянинові відшкодовується: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно, конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладене арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв'язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Як вбачається із змісту ч.1 та ч. 2 ст. 12 Закону розмір відшкодовуваної шкоди, зазначеної в пунктах 1, 3, 4 статті 3 цього Закону, залежно від того, який орган провадив слідчі (розшукові) дії чи розглядав справу, у місячний термін з дня звернення громадянина визначають відповідні органи, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратура і суд, про що виносять постанову (ухвалу). Якщо кримінальне провадження закрито судом при розгляді кримінальної справи в апеляційному або касаційному порядку, зазначені дії провадить суд, що розглядав справу у першій інстанції.

У разі незгоди з винесеною постановою (ухвалою) про відшкодування шкоди громадянин відповідно до положень цивільного процесуального законодавства може оскаржити постанову до суду, а ухвалу суду - до суду вищої інстанції в апеляційному порядку.

Отже, чинним законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. При цьому, такий порядок залежить як від стадії, на якій було відновлено права особи щодо кримінального переслідування, так і від виду шкоди, за відшкодуванням якої звертається така особа.

Зокрема, згідно ч. 2 ст. 4 Закону та п. 14 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого наказом Міністерства юстиції України, Генеральної прокуратури України та Міністерства фінансів України від 4 березня 1996 року № 6/5/3/41 (далі - Положення), майно, зазначене в п. 2 ст. 3 цього Закону повертається в натурі тією установою або органом, у якого воно знаходиться, у місячний термін з дня звернення громадянина, а вразі неможливості повернення в натурі його вартість відшкодовується за рахунок тих підприємств, установ, організацій, яким воно передано безоплатно.

Пунктом 14 Положення вказано, якщо вимога про повернення майна або відшкодування його вартості у безспірному порядку не задоволена або громадянин не згодний з прийнятим рішенням, він має право звернутися до суду в порядку позовного провадження.

Отже, законодавством передбачене право позивача звернутися із вимогою про відшкодування йому вартості вилученого та не повернутого під час досудового розслідування майна, в порядку цивільного судочинства.

В такому ж порядку має розглядатись і питання про відшкодування моральної шкоди, яке відповідно до вимог частини 1 статті 13 Закону, за заявою громадянина вирішується лише судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно із частиною першою статті 12 цього Закону.

Водночас, виходячи з того, що кримінальна справа стосовно позивача закрита слідчим, то відшкодування витрат пов'язаних з поданням йому юридичної допомоги віднесено до компетенції саме органів досудового розслідування, за правилами ч. 1 ст. 12 Закону.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 24 лютого 2016 року (справа № 6-2089цс15).

Між тим, колегія вважає, що вказана правова позиція не може застосовуватись до спірних правовідносин пов'язаних з вимогами про відшкодування вартості майна та моральної шкоди, оскільки у справі, яка переглядалась Верховним Судом України, порівняно з даною справою, наявні різні фактичні обставини, а саме позивач просив відшкодувати за рахунок коштів державного бюджету завдану йому шкоду внаслідок невиплати заробітної плати через відсторонення від займаної посади.

Також до спірних правовідносин не може застосовуватись правова позиція Верховного Суду України, викладена у постанові від 22 червня 2017 року № 6-501цс17, оскільки у справі, яка переглядалась Верховним Судом України, порівняно з даною справою, також наявні різні фактичні обставини.

Отже висновок судді, що позовна заява ОСОБА_5 в цілому не може розглядатися за правилами цивільного судочинства, не відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права. Тому, застосування суддею наслідків ч. 2 ст. 121 ЦПК України щодо усіх позовних вимог не можна вважати обґрунтованим.

За таких обставин та враховуючи, що апеляційний суд не наділений повноваженнями вирішувати питання про відкриття провадження по справі на стадії апеляційного розгляду, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню на підставі п. 3 ст. 312 ЦПК України, з направленням матеріалів позовної заяви в той же суд для повторного вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 303, 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу судді Казанківського районного суду Миколаївської області від 18 вересня 2017 року скасувати, а матеріали позовної заяви повернути в той же суд для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий І.В. Лівінський

Судді: О.О.Данилова

В.В.Коломієць