САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/7074/16-ц
Провадження № 2/206/340/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" жовтня 2017 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого - судді Зайченко С.В., при секретареві Дубовик Г.Е., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля, визнання права власності на частину автомобіля ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 та збільшивши позовні вимоги просила визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки KIA, модель RIO, тип - легковий комбі В, світло-бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2008, укладений 03.01.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зі скасуванням реєстрації права власності ОСОБА_4 на автомобіль, визнати за нею право власності на ? частину автомобіля марки KIA, модель RIO, тип - легковий комбі В, світло-бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2008.

Свої вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_3 є її чоловіком, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 28.09.2007 року. Однак, так спільне життя не склалося та вони з 09 грудня 2016 року подали спільну заяву до органів РАЦС про розірвання шлюбу. 12.01.2017 року їх шлюб був розірваний. В період спільного проживання за спільні кошти ними в грудні 2008 року був придбаний автомобіль марки KIA, модель RIO, тип - легковий комбі В, світло-бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2008. Так, як автомобіль був придбаний в період шлюбу, то її частка в праві власності на спірний автомобіль складає половину. В ході розгляду справи їй стало відомо, що 03.01.2017 року відповідач ОСОБА_3 продав спірний автомобіль, який був їх спільною власністю. Вважає, що даний договір є недійсним, оскільки був укладений без її згоди. До того ж, при його укладанні були порушені її законні права та інтереси, а саме вартість автомобіля суттєво занижена і відповідач не сплати їй половину дійсної вартості автомобіля.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини викладені в позовній заяві та зокрема представник позивача зазначила, що позивачка не згодна на виплату їй компенсації в рахунок вартості належної частки автомобіля, оскільки вартість автомобіля в оспорюваному договорі купівлі-продажу занижена та не відповідає дійсній ринковій вартості.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що спірний автомобіль є власністю відповідача, а не спільною сумісною власністю, оскільки купувався тільки за кошти, які відповідач збирав до укладення шлюбу з позивачем. Спірний автомобіль відповідач продав у січні 2017 року. Згоду на укладання даної угоди він у позивача не питав, оскільки автомобіль є тільки його власністю. Кошти отримані від продажу автомобіля в розмірі 50000,00 грн., він витратив на придбання нового автомобіля.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що ним за 50000,00 грн. був придбаний у ОСОБА_3 автомобіль марки KIA, реєстраційний номер НОМЕР_1. Всі документи для оформлення договору купівлі-продажу автомобіля ОСОБА_3 мав, тому ніяких сумнівів щодо його права на укладання договору він не мав. На тепер автомобіль перебуває у його користуванні та є його власністю.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_3 уклали шлюб 28 вересня 2007 року, який розірвано 12 січня 2017 року Самарським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області.

Під час шлюбу позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був придбаний автомобіль марки KIA, модель RIO, тип - легковий комбі В, світло-бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2008, який був зареєстрований за відповідачем ОСОБА_3

03 січня 2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу, на підставі якого за ОСОБА_4 зареєстровано право власності на автомобіль марки KIA, модель RIO, тип - легковий комбі В, світло-бежевого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, рік випуску 2008 , що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу 1249/2017/274579, свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_2.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Виходячи з того, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу, суд приходить до висновку про те, що майно належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності.

Докази, які б свідчили про протилежне матеріали справи не містять.

Посилання відповідача ОСОБА_3 про те, що спірний автомобіль був придбаний за кошти, які належали йому особисто, суд прийняти до уваги не може, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами в розумінні ст. ст. 57-59 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалі справи, позивачка оспорює правочин щодо продажу спірного автомобіля, який був укладений відповідачем ОСОБА_3 в період їх перебування у шлюбі.

Згідно з ч. 1 ст. 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового; для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (ч. ч. 2, 3ст. 65 СК України).

Автомобіль є безумовно цінним майном та договір про його відчуження потребує державної реєстрації.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частини вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Указане узгоджується із роз'ясненнями, викладеними у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Законодавством не передбачено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про поділ цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з підстави його відчуження без письмової згоди одного з подружжя суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Крім того, пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку вбачається, що укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-1912цс15.

Однак, позивачем не доведено, а судом не встановлено, що відповідач ОСОБА_3 укладаючи договір щодо спільного майна, та ОСОБА_4 діяли недобросовісно, зокрема, що ОСОБА_4 знав що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що ОСОБА_3 не отримав згоди на це другого з подружжя, а тому правових підстав для визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля недійсним, суд не вбачає.

Так, виходячи з того, що відчуження спірного майна відбулося без згоди позивача та не в інтересах сім'ї, що визнав відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснивши, що про продаж автомобіля позивачу не казав, оскільки вважав його тільки своєю власністю, а кошти від його продажу використав на свої потреби, а саме на придбання для себе нового автомобіля, то суд приходить до висновку, що у позивачки є право на відповідну компенсацію вартості відчуженого майна.

Разом з цим, підстав для стягнення компенсації вартості відчуженого майна суд не має, оскільки позивачка не погоджувалась на присудження їй компенсації, виходячи із ціни продажу автомобіля зазначеної в договорі та клопотань про призначення по справі судової автотоварознавчої експертизи не заявляла.

Таким чином, виходячи з викладеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.В. Зайченко