АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2033/2-2093/11 Головуючий суддя І інстанції Бабкова Т.В.
Провадження № 22-ц/790/4286/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Піддубного Р.М.,

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулось до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що через неналежне виконання боржником ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором від 15 квітня 2008 року щодо його своєчасного і повного погашення, у останнього утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 273 776,93 швейцарських франків та 1 121 601,27 грн., яка підлягає солідарному стягненню як з боржника, так і з поручителя ОСОБА_2

Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2012 року позовні вимоги задоволено.

Справа була предметом перегляду судів апеляційної та касаційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2015 року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2012 року змінено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» солідарно суму заборгованості за кредитним договором від 15 квітня 2008 року у розмірі 3301011,07 грн., яка складається з тіла кредиту у розмірі 251864, 63 швейцарських франків, що за курсом НБУ на 29.03.2011 року складає 2179409 грн. 82 коп. та пені у розмірі 1121601 грн. 27 коп. В частині задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по простроченим відсоткам за користування кредитними коштами - відмовлено. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 березня 2016 року заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 16 січня 2012 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 15 липня 2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» заборгованість за кредитним договором у розмірі 251 864,63 швейцарських франків, що в еквіваленті станом на 25.05.2017 року за курсом НБУ становить 6 775 158,55 грн.; заборгованість по пені у розмірі 1 121 601,27 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у сумі 1 700 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення у розмірі 120 грн. Стягнуто з ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати у розмірі 4 506,60 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Банку.. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є неналежним позивачем, оскільки набув право вимоги за недійсним договором. Крім того, вказує, що місцевий суд, ухвалюючи оскаржуване рішення, вийшов за межі позовних вимог, стягнувши з відповідача заборгованість за курсом НБУ на день прийняття рішення, попри те, що позивачем ціна позову зазначена 3 714 268,30 грн.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що через неналежне виконання грошових зобов'язань у ОСОБА_1 виникла заборгованість за кредитним договором, яка підлягає стягненню з боржника на користь позивача.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам діючого законодавства.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання кредитної лінії, за яким ліміт кредитної лінії встановлений у розмірі 255000 швейцарських франків на строк до 14 квітня 2017 року.

На забезпечення виконання кредитного зобов'язання між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.

Матеріали справи містять дані про те, що ПАТ «ОТП Банк» 31 липня 2009 року та 2 вересня 2009 року на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були надіслані досудові вимоги, згідно з якими банк з урахуванням наявної заборгованості вимагав достроково, протягом тридцяти календарних днів з дати одержання вимоги, виконати зобов'язання за кредитним договором від 15 квітня 2008 року у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 заперечує право вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» за кредитним договором.

Між тим з матеріалами справи підтверджено, що 05 березня 2010 року між ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» були укладені договір купівлі-продажу кредитного портфелю та договір про відступлення права вимоги, згідно з якими останнє набуло право вимоги до відповідача щодо сплати загальної суми заборгованості, яка включає суму основного боргу, проценти, нараховані на суму боргу, усі та будь-які штрафні санкції на дату набрання чинності, а також право нараховувати проценти та штрафні санкції на суму основного боргу за кредитними договорами з дати набрання чинності.

Оформлюючи відступлення права вимоги (ст. ст. 513, 514, 516, 517, 651, 1077, 1078, 1082, 1084 ЦК України), банк і фактор не обумовлювали ніяких змін щодо обсягу прав і обов'язків, які за договорами перейшли до нового кредитора, тож до останнього перейшли права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, включаючи установлені договором правила щодо валюти зобов'язання.

Договори на підставі яких відбулося відступлення права вимоги недійсними не визнані.

Відповідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Тобто, належним виконанням зобов'язання з боку боржника є повернення кредиту у строки, у розмірі та у валюті, визначеними кредитним договором.

Матеріали справи не містять доказів того, що зобов*язання було виконано відповідачами первісному кредитору.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до вимог ст.ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього кодексу.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново (ч.ч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі вказував, що матеріали справи не містять доказів отримання ним кредитних коштів.

Між тим, факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 підтверджено підписаною ним заявою на видачу готівки № 1 від 16 квітня 2008 року за якою він отримав 255000 швейцарських франків, конвертованих в долари США з поточного рахунку 4376 відкритого у банку на ім'я ОСОБА_1, на який зазначені кошти надійшли за кредитною заявкою ОСОБА_1 від 15.04.2008 року в межах зобов*язань банку за кредитним договором від 15 квітня 2008 року.

Як вбачається з розрахунку ТОВ «ОТП Факторинг Україна» від 25 травня 2017 року станом на 29 березня 2011 року за кредитним договором від 15 квітня 2008 року наявна заборгованість у розмірі 251864,63 швейцарських франків та нарахованої пені 996422,28 швейцарських франків, що за курсом Національного Банку України на 29.03.2011 року дорівнює 8622180,49 грн.

Судом першої інстанції розмір заборгованості правильно визначений на підставі розрахунку, наданого позивачем, з урахуванням сум, внесених ОСОБА_1 на погашення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитним коштами за період з 15 квітня 2008 року по 17 березня 2011 року.

Як вбачається з розрахунку та не заперечується ОСОБА_1, 17 березня 2011 року ним було сплачено на рахунок ТОВ «ОТП Факторинг Україна» кошти у розмірі 21 846 швейцарських франків, за рахунок яких в повному обсязі погашено нараховані проценти за користування кредитом, частково погашено тіло кредиту і розмір заборгованості за кредитом склав 251 864, 63 швейцарських франків.

Згідно п. 5.3. Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженої Постановою НБУ від 18.06.2003 року № 254 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 08 липня 2003 року за № 559/7880, особові рахунки та виписки з них є регістрами, які банки обов'язково мають складати на паперових та/або електронних носіях. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного) (п. 5.1. цього Положення).

Розмір заборгованості за кредитним договором підтверджений виписками по особовим рахункам, в яких міститься повна інформація про рух коштів на рахунках, відображення всіх операцій за кредитними договорами за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей за договором.

Відповідно до п. 1.10 кредитного договору у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, в тому числі по сплаті процентів, своєчасному та в належному розмірі сплаті кредиту й процентів, банк має право дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній банком частині. При цьому виконання боргових зобов'язань повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати надіслання банком відповідної вимоги.

ОСОБА_1 не оспорює факт отримання 07 серпня 2009 досудової вимоги про дострокове повернення кредиту. Таким чином, перебіг позовної давності починається зі спливом тридцятиденного строку, тобто з 7 вересня 2009 року та банк має право у відповідності до ст.. 257 ЦК України на протязі трьох років звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі наполягає, що суд першої інстанції не врахував, що з вимогами про стягнення пені позивач звернувся з пропуском позовної давності. Такі доводи відповідача є безпідставними.

Позивач звернувся до суду з позовом 04.08.2011 року. Пеня в межах позовної давності за період з 04.08.2010 року по 29.03.2011 року за підрахунками судової колегії, зробленими на підставі розрахунку позивача (а.с. 153 том 2) в гривні за курсом НБУ на кожен день нарахування становить 52261954 грн., однак судом першої інстанції пеня правильно стягнута в межах заявлених позовних вимог у розмірі 1 121 601, 27 грн.

ОСОБА_1 звертає увагу, що ціна позову у позовній заяві позивачем зазначена в розмірі 3714268,30 грн., тому вважає безпідставним стягнення заборгованості за курсом НБУ на день прийнятого рішення.

Зазначені доводи ОСОБА_1 не є обґрунтованими, оскільки в прохальній частині позовної заяви суму стягнення тіла кредиту та процентів позивач просив визначити в еквіваленті до офіційного курсу НБУ на день ухвалення рішення.

Судом першої інстанції правильно досліджені і оцінені обставини по справі, надані сторонами докази, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315,317,319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П. Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

Р.М. Піддубний