АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5272/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із
договорів позики, кредиту, банківського вкладу
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря: Семикрас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 липня 2017 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договору позики, договору про задоволення вимог іпотекодержателя та нікчемним акту прийому-передачі коштів, 3-я особа у справі приватний нотаріус Широкова Вікторія Анатоліївна,-

ВСТАНОВИЛА:

10 грудня 2014 року представник ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування позову зазначив, що 26 березня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_4 договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Широковою В.А., зареєстрований в реєстрі за № 712, відповідно до умов якого вони взяли у борг 27 200,00 доларів США, які зобов'язалися повернути не пізніше 26 березня 2011 року, в установленому п.1 договору порядку та строки (далі - договір позики).

Також, 26 березня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_4 договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого у разі невиконання відповідачами їх зобов'язань за договором позики передбачено вчинення виконавчого напису про перехід до позикодавця права власності на належну відповідачам квартиру АДРЕСА_1.

20 вересня 2010 року ОСОБА_8 звернувся до ОСОБА_4, з пропозицією забезпечення виконання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов'язань за договором позики.

У зв'язку з невиконанням відповідачами своїх зобов'язань та втратою довіри до них ОСОБА_4 прийняв грошові кошти від ОСОБА_5, що підтверджується актом прийому - передачі.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 26 грудня 2013 року визнано за позивачем ОСОБА_5 правонаступника, після ОСОБА_4, іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 березня 2010 року.

Зважаючи на той факт, що боржники не виконували зобов'язань за договором позики та посилаючись на те, що до ОСОБА_5 перейшли всі права від ОСОБА_4 за договором позики від 26 березня 2010 року, позивач просив суд в рахунок задоволення своїх вимог до відповідачів на суму 253 216,04 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом надання йому права на продаж предмета іпотеки будь - якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною, встановленою договором про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 березня 2010 року в розмірі 330 000,00 грн. Надати йому право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви ( в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3.) до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання витягів та інших документів, довідок про склад сім'ї, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконання цих питань. Виселити відповідачів з квартири, що є предметом іпотеки. Передати предмет іпотеки в управління позивача на період до його реалізації за визначеною процедурою продажу. Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23 березня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволені частково. В рахунок задоволення вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 на суму 253 216,04 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - двокімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м. шляхом застосування визначеної ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу шляхом надання іпотекодержателю ОСОБА_5 право на продаж предмета іпотеки будь - якій третій особі - покупцю на його власний розсуд за ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу. Надано ОСОБА_5 право пред'являти правовстановлюючі документи на предмет іпотеки, усно та письмово звертатися, подавати, одержувати і підписувати необхідні довідки та документи, заяви ( в тому числі стосовно сімейного стану іпотекодавців ОСОБА_2 та ОСОБА_3.) до КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», Державної міграційної служби України, Державної реєстраційної служби України та інших державних органів, установ, підприємств, організацій, з питань отримання витягів та інших документів, довідок про склад сім'ї, а також вчиняти всі інші дії, пов'язані з виконання цих питань. Виселено відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири, що є предметом іпотеки. Передано предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 51,4 кв.м., житловою площею 29,4 кв.м. - в управління позивача ОСОБА_5 на період до його реалізації квартири за визначеною ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедурою продажу. Стягнено з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 понесені ним судові витрати у розмірі 243,60 грн.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 27 травня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилено. Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 23 березня 2015 року залишено без змін.

Не погодившись з судовим рішенням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було подано касаційну скаргу.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкові від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 27 травня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

19 січня 2016 року ОСОБА_5 уточнив свої позовні вимоги, відповідно до яких просив суд в рахунок задоволення своїх вимог до відповідачів на суму 253 216,04 грн., яка складається з неповернутої частини боргу в сумі 215 402,00 грн., трьох процентів річних в сумі 5 116,42 грн., неустойки в сумі 30 000,00 грн., судових витрат в сумі 2 697,62 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу на публічних торгах за ціною на рівні, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки суб'єкта оціночної діяльності або незалежного експерта на момент продажу, але не нижче, ніж за визначеною сторонами в п.5 іпотечного договору ціною на рівні 330 000,00 грн. Розподілити судові витрати.

21 березня 2016 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надали зустрічну позовну заяву до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Широкова В.А. про визнання недійсними договору позики, договору про задоволення вимог іпотекодержателя та нікчемним акту прийому-передачі коштів.

В обґрунтування позову зазначали, що вони є власниками спірної квартири АДРЕСА_1, яка належить їм на праві спільної сумісної власності.

В березні 2010 року до них звернувся їх родич ОСОБА_9 та попросив їх надати квартиру у якості застави за його кредитом.

26 березня 2010 року було укладено договір позики про задоволення вимог іпотекодержателя, договір комісії, відповідно до яких вони передали в іпотеку спірну квартиру в забезпечення виконання грошових зобов'язань на суму 27 200,00 доларів США, із яких сума позики складала 20 000,00 доларів США, а 7 200,00 доларів США проценти за рік за користування кредитом.

Позивачі по зустрічному позову посилались на ті обставини, що зазначені правочини ними були укладені під впливом обману внаслідок навмисного введення їх ОСОБА_4 та ОСОБА_9 в оману відносно наслідків невиконання умов договору позики.

Крім того, акт прийому - передачі не посвідчувався нотаріусом, а тому викликає великі сумніви щодо його законної природи та форма, в якій він вчинений, не відповідає вимогам ст. 513 ЦК України щодо заміни кредитора.

Всі маніпуляції з їх майном проводилися відповідачами таємно від них, та лише в 2015 році, коли суд прийняв рішення про виселення з квартири, вони зрозуміли, що їх ввели в оману.

У зв'язку з чим, просили суд визнати недійсними договір позики, укладений 26 березня 2010 року між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Широковою В.А. за № 712, договір про задоволення вимог іпотекодержателя, та нікчемним акт прийому - передачі коштів від 20 вересня 2010 року, письмово оформлений та підписаний між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підставі п.4 ст. 203 ЦК України. Стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 понесені судові витрати при зверненні до суду в розмірі 275,60 грн. Відмовити ОСОБА_5 у задоволенні його позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Представником ОСОБА_5 було подано заперечення на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 та ОСОБА_2, в якому він зазначив, що позивачами за зустрічним позовом не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обставин викладених в позові. Крім того, також відсутні будь - які підстави для визнання спірних правочинів недійсними, оскільки при їх укладенні було дотримано всі необхідні вимоги законодавства щодо їх укладення та посвідчення. Під час слухання справи було встановлено, що 15 лютого 2012 року ОСОБА_5 було надіслано на адресу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 письмове повідомлення про виконання обов'язку боржників перед первісним кредитором. Тобто, позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 могли дізнатися про нібито порушення їхніх прав не пізніше 27 березня 2012 року, коли вони отримали письмове повідомлення ОСОБА_5 та коли ним було пред'явлено позов про стягнення з боржників коштів. Таким чином, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулися до суду зі спливом встановленого законом трирічного строку позовної давності для пред'явлення вимог про визнання договору позики недійсним.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 червня 2017 року залучено до участі у справі правонаступника позивача ОСОБА_10 - ОСОБА_1

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 04 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без задоволення. Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-я особа у справі приватний нотаріус Широкова В. А. про визнання недійсним договору позики, договору про задоволення вимог іпотекодержателя та нікчемним акту прийому - передачі коштів залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, в якій він просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1 скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким його вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. При цьому посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Вважає рішення незаконним, висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує на те, що відмовляючи в задоволенні первісних позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції необґрунтовано виходив із того, що кредитор нібито не має права вимагати звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку шляхом його продажу на публічних торгах, оскільки іпотечним договором передбачений інший позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме : в разі невиконання боржниками зобов'язань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на іпотечне майно переходить до іпотекодавця. При цьому, практикою Верховного Суду України вказані лише два позасудові способи звернення стягнення на предмет іпотеки, які можуть бути застосовані виключно лише в тому випадку, якщо вони прямо передбачені іпотечним договором та / або договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя визначає лише можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст. 36 Закону України «Про іпотеку». Проте, визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені Законом України «Про іпотеку» способи звернення стягнення на предмет іпотеки.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_1 не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 38, 43, 57 ).

ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_11 проти апеляційної скарги заперечували.

ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, 3-я особа приватний нотаріус Широкова В. А. в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с. 34- 37, 42, 44-47, 54-56, 58 .)

Вислухавши пояснення ОСОБА_3 та його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 04 липня 2017 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсним договору позики, договору про задоволення вимог іпотекодержателя та нікчемним акту прийому - передачі коштів сторонами не оскаржується, то колегія суддів рішення суду першої інстанції в даній частині не переглядає.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п.2 договору про задоволення вимог іпотекодержателю від 26 березня 2010 року сторонами було погоджено процедуру задоволення вимог іпотекодержателя, а саме, при невиконанні боржниками зобов'язань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, згідно з яким право власності переходить до іпотекодержателя. Вчинення виконавчого напису повинно було здійснюватися за рахунок іпотекодавця.

Оскільки позивач не реалізував свої права на виконання договору про задоволення вимог іпотекодержателя в позасудовому порядку, то суд першої інстанції дійшов до висновку, що відсутні правові підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, підтверджується письмовими доказами, що 26 березня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (позичальники) уклали з ОСОБА_4 (позикодавець) договір позики, згідно з яким позичальники взяли у борг валютні цінності на суму 27 200,00 доларів США, які зобов'язалися повернути у строки та у порядку, визначеному у п. 1 вказаного договору.

З метою забезпечення виконання боргових зобов'язань 26 березня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_4 договір про задоволення вимог іпотекодержателя, за умовами якого у разі невиконання відповідачами їх зобов'язань за договором позики передбачено вчинення виконавчого напису про перехід до позикодавця права власності на належну позичальникам квартиру АДРЕСА_3 (предмет іпотеки).

З матеріалів справи вбачається, що згідно з актом прийому передачі коштів від 20 вересня 2010 року, що складено ОСОБА_4 та ОСОБА_5, останній передав, а ОСОБА_4 прийняв грошові кошти в сумі 638 402,24 грн., що згідно тексту цього акта вважається виконанням ОСОБА_5 перед ОСОБА_4 обов'язку позичальників за договором позики від 26 березня 2010 року.

Відповідно до матеріалів справи, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 17 квітня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 14 серпня 2013 року, у справі № 2029/2-2829/11, задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та стягнуто солідарно з останніх на його користь суму боргу у розмірі 215 402,00 грн., суму неустойки у розмірі 30 000,00 тис. грн., а також суму судових витрат у розмірі 2 454,02 грн.

Також, згідно рішення апеляційного суду Харківської області від 06 березня 2014 року у справі № 644/11287/13-ц з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 стягнуто солідарно 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у розмірі 5 116,42 грн. та 243,60 грн. судових витрат.

Вказаними судовими рішеннями були встановлені обставини щодо того, що ОСОБА_5 було виконано боргові зобов'язання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за договором позики від 26 березня 2010 року.

Крім того, матеріали справи містять також рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2013 року у справі № 644/10863/13-ц, згідно з яким за ОСОБА_5 визнано правонаступництво після ОСОБА_4, як іпотекодержателя на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_3, відповідно до договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 березня 2010 року.

Чинність вказаних судових рішень станом на момент розгляду справи матеріалами даної справи та сторонами не спростована.

Згідно з ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

27 січня 2017 року між позивачем ОСОБА_12 та ОСОБА_1 був укладений договір про відступлення право вимоги, відповідно до якого ОСОБА_1 набув всю сукупність прав кредитора за основним зобов'язанням.

У зв'язку з чим, ухвалою Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 16 червня 2017 року був залучений до участі у справі в якості позивача ОСОБА_1 (а.с. 206-207, 225 - 226 том 2).

За таких обставин, колегія суддів дійшла до висновку, що на час розгляду судом першої інстанції була визначена суму боргу відповідачів по договору позики у розмірі 253 216,04 грн., право вимоги якого перейшли до ОСОБА_1

Зазначена заборгованість відповідачами не погашена.

Відповідно до п.2 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 березня 2010 року сторони погодили, що при невиконанні боржником зобов'язань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на квартиру АДРЕСА_3 переходить до іпотекодержателя.

За замістом ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим законом.

Згідно з положенням ст. 18 Закону України «Про іпотеку» іпотечний договір укладається між одним або декількома іпотекодавцями та іпотекодержателями у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Іпотечний договір повинен містити істотні умови, які визначені цією статтею та може містити інші положення, зокрема, визначення вартості предмета іпотеки, посилання на документ, що підтверджує право власності іпотекодавця на предмет іпотеки, відомості про обмеження та обтяження прав іпотекодавця на предмет іпотеки, визначення способу звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому, до договору іпотеки застосовуються загальні правила щодо свободи договору, згідно з яким договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. ст. 626 ЦК України). Зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умовами, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Розкриваючи зміст принципу свободи договору, зокрема і договору іпотеки, у ст.ст. 6, 627 ЦК України визначається, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодження умов договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, оскільки п.2 договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 26 березня 2010 року, було передбачено, що при невиконанні боржниками зобов'язань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на квартиру АДРЕСА_3 переходить до іпотекодержателя, то суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що сторони при укладенні зазначеного договору погодили порядок звернення стягнення на предмет іпотеки та визнання права власності на нього.

При розгляді справи як в суді першої, так і апеляційної інстанції, позивачем не було надано належних та допустимих доказів відповідно до ч.4 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України щодо використання іпотекодержателями передбаченої договором про задоволення вимог іпотекодержателя процедури реалізації іпотечного майна.

Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року по справи № 6-1851цс15, яка відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, зазначено, якщо іпотечний договір передбачає можливість набрання права власності на предмет іпотеки іпотекодержателем на підставі виконавчого напису нотаріуса, то зазначений іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки, на підстави виконавчого напису нотаріуса.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню.

Суд повно та всебічно дослідів наявні у справі докази, надав їм належну оцінку згідно з положеннями ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України та ухвалив законне, обґрунтоване рішення, правові підстави для скасування якого відсутні.

На підставі викладеного, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та скасування рішення суду першої інстанції в частині, яка оскаржується, а саме, в частині відмови у задоволенні позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, ч.1 ст. 314, ст. 315, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 04 липня 2017 року, в частині, що оскаржується - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук