Ухвала іменем україни 11 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Коротуна В.М., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне

ім. М.К. Янгеля» про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до державного підприємства «Конструкторське бюро «Південне

ім. М.К. Янгеля» (далі - ДП «КБ «Південне ім. М.К. Янгеля»), в якому просила стягнути з відповідача на її користь 60 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

На обґрунтування своїх позовних вимог зазначала, що працювала у відповідача на посаді покоївки у філії пансіонату «Лісний» ДП «КБ «Південне ім. М.К. Янгеля» з 10 жовтня 2008 року по 30 червня 2009 року.

28 липня 2014 року, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, отримала акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкового соціального страхування від 27 червня 2014 року, з якого дізналась про порушення відповідачем відносно неї вимог ч. ч. 1, 3 ст. 24, ст.ст. 29, 36 КЗпП України, оскільки при прийнятті її на роботу співробітниками ДП «КБ «Південне ім. М.К. Янгеля» приховано від неї факт, що вона була прийнята на роботу за строковим трудовим договором, її не було ознайомлено з наказом про прийняття на роботу, а також із умовами праці.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім рішенням Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивачу була завдана моральна шкода, спричинена допущеними відповідачем порушеннями вимог ч. ч. 1, 3 ст. 24, ст. ст. 29, 36 КЗпП України, однак вимоги про відшкодування моральної шкоди заявлені позивачем з пропуском строку, встановленого ст. 233 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується із висновками судів першої та апеляційної інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_3 працювала на посаді покоївки у філії пансіонату «Лісний» ДП «КБ «Південне ім. М.К. Янгеля» з 10 жовтня

2008 року по 30 червня 2009 року.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 січня 2013 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ДП «КБ «Південне ім. М.К. Янгеля» про поновлення строків звернення до суду, визнання недійсною заяви, визнання недійсним наказу про прийняття на роботу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Зазначеним судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_3 достовірно стало відомо, що її прийнято на роботу за строковим трудовим договором та звільнено в зв'язку з закінченням строку трудового договору

30 червня 2009 року (т.1, а. с.116-119).

28 липня 2014 року, під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, ОСОБА_3 отримала акт перевірки додержання суб'єктами господарювання законодавства про працю та загальнообов'язкового соціального страхування від 27 червня 2014 року, складений Територіальною державною інспекцією з питань праці у Дніпропетровській області, а також припис від Територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області до ДП «КБ «Південне ім. М.К. Янгеля».

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною 1 ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Враховуючи, що ОСОБА_3 була звільнена з роботи 30 червня

2009 року, у травні 2011 року вона звернулась до суду із позовною заявою про захист своїх трудових прав, пов'язаних з порушенням процедури її прийняття на роботу та звільнення, рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року встановлено, що ОСОБА_3 стало відомо про прийняття її на роботу за строковим трудовим договором та звільнення у зв'язку з закінченням строку трудового договору 30 червня 2009 року, що в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню, при цьому з позовом про відшкодування моральної шкоди звернулась лише у вересні 2014 року та не просила поновити пропущений нею процесуальний строк, правильним є висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 у зв'язку з пропуском нею строків звернення до суду, встановлених ст. 233 КЗпП України.

Доводи касаційної скарги зазначених висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками судів щодо їх оцінки.

При цьому доводи про те, що ОСОБА_3 довідалась про порушення відповідачем норм трудового законодавства лише 28 липня 2014 року, а саме при ознайомленні з актом територіальної державної інспекції з питань праці у Дніпропетровській області, є безпідставними та спростовуються обставинами, встановленими рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 листопада 2012 року, яке набрало законної сили.

Суди попередніх інстанцій вірно визначились із характером спірних правовідносин, правильно застосували норму права, яка підлягає застосуванню, законно та обґрунтовано дійшли висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на наведене колегія суддів дійшла висновку, що доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами першої та апеляційної інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, що відповідно до ст. 337 ЦПК України є підставою для відхилення касаційної скарги.

Керуючись ст. ст. 337, 344-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун

Судді: І.М. Завгородня

Л.М.Мазур

Т.О.Писана

О.В. Попович