Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.10.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ «Дельта Банк» звернулося в суд з позовною заявою до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на земельну ділянку.

Позовну заяву мотивує тим, що 23.05.2008 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 487-022/ФКВ-08, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 15000,00 доларів США на строк з 23.05.2008 року до 19.05.2023 року.

Зазначає, що банк свої зобовязання за кредитним договором повністю виконав, надавши відповідачеві кредит в розмірі та строки, передбачені кредитним договором.

У позовній заяві посилається на те, що 13.05.2013 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» відступила свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі, але не виключно за кредитним договором № 487-022/ФКВ-08 ПАТ «Дельта Банк».

Також вказує, що з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за вказаним договором № 487-022/ФКВ-08 іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки № 487-022/ZФКВіn-08 передала в іпотеку нерухоме майно земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. Яблунева, 20, с. Оноківці, Ужгородський район Закарпатської області, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 546590, виданого 14.04.2008 року.

За твердженням позивача позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно з умов кредитного договору. Однак зобовязання не виконанні, у звязку з чим за відповідачем наявна заборгованість у сумі 178199,45 грн., з яких: тіло кредиту 164708,36 грн.; відсотки 13491,08 грн.; пеня 614,75 грн.

З посиланням на викладене позивач просить суд:

в рахунок погашення заборгованості у сумі 178199,45 грн., з яких: тіло кредиту 164708,36 грн.; 13491,08 грн. відсотки; 614,75 грн. пеня, за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки ОСОБА_1, а саме: земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. Яблунева, 20, с. Оноківці, Ужгородський район Закарпатської області, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 546590, виданого 14.04.2008 року;

визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: вул. Яблунева, 20, с. Оноківці, Ужгородський район Закарпатської області, що належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 546590, виданого 14.04.2008 року.

Позивач у дане судове засідання не зявився, при цьому 26.10.2017 року представник позивача ОСОБА_2 подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи без участі позивача, в якій просить розглянути справу за відсутності представника позивача, позовні вимоги без змін підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 у дане судове засідання не зявилася, при цьому 26.10.2017 року подала через канцелярію суду заяву, в якій зазначила, що просить розглянути справу без її участі, заперечує щодо позовних вимог, оскільки на даний момент відсутня заборгованість, яка нею прострочена, а строк дії договору та виконання грошових зобовязань не закінчився. До заяви долучила копії довідки від 30.08.2017 року за № 05-3373197, виданої начальником Закарпатського відділення ПАТ «Дельта Банк», та квитанції № 6914660 від 24.10.2017 року про сплату ОСОБА_1 5442,30 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 487-022/ФКВ-08, що долучені до матеріалів справи.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що 23 травня 2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 487-022/ФКВ-08, за умовами якого товариство надало позичальнику кредит у розмірі 15000,00 доларів США на строк до 19 травня 2023 року зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитом, мета кредитування споживчі цілі.

Відповідно до п. 2.4 кредитного договору повернення кредиту здійснюється щомісяця частками у розмірі не менш як 83,00 доларів США по 20 число (включно) кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту.

Згідно з п. п. 2.6, 2.7 кредитного договору проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту за період з дня його надання до дня його повернення. Проценти нараховуються щомісячно на фактичну заборгованість по кредиту за період з першого по останній день кожного календарного місяця. Нараховані проценти сплачуються позичальником у валюті кредиту по 20 число (включно) кожного наступного місяця за місяцем нарахування процентів та одночасно з остаточним поверненням кредиту.

Відповідно до п. 5.2 кредитного договору у випадку порушення строків повернення кредиту та/або сплати нарахованих процентів за користування ним, комісій та інших платежів, передбачених цим договором банк має право вимагати, а позичальник зобовязаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення за кожний день прострочення від суми простроченої заборгованості.

23 травня 2008 року з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № 487-022/Zфквіп-08, за умовами якого ОСОБА_1 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 546590, виданого 14.04.2008 року, земельну ділянку площею 0,1068 га, кадастровий номер :02:002:0117, що розташована за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Оноківці, вул. Яблунева, 20. При укладенні договору сторони оцінили предмет іпотеки у 237550,00 грн.

Згідно з п. п. 4.1, 4.2, 4.4. розділу 4 іпотечного договору іпотекодержатель набуває право звернути стягнення та реалізувати предмет іпотеки при повному або частковому неповерненні кредиту (чергового платежу по кредиту) та/або при несплаті або частковій несплаті процентів та/або при несплаті або частковій несплаті штрафних санкцій у встановлені кредитним договором строки. У випадку порушення іпотекодавцем (позичальником) обовязків за цим та/або кредитним договором іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю (та позичальнику) письмову вимогу про усунення порушення у тридцятиденний строк. Якщо протягом цього строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, останній вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом прийняття предмета іпотеки у власність в рахунок виконання основного зобовязання. Цей іпотечний договір є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки.

З матеріалів справи вбачається, що 30 червня 2010 року між ТОВ «Український промисловий банк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України укладено договір про передачу активів та кредитних зобовязань ТОВ «Український промисловий банк» на користь ПАТ «Дельта Банк», за яким ТОВ «Український промисловий банк» відступило ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальним договорами, в тому числі й за вказаними кредитним договором та договором іпотеки.

Водночас, судом не встановлено з відповідних доказів, що як зазначив у позовній заяві позивач 13.05.2013 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого ТОВ «Укрпромбанк» відступила свої права вимоги заборгованості за кредитними договорами, у тому числі, але не виключно за кредитним договором № 487-022/ФКВ-08 ПАТ «Дельта Банк».

З долучених до справи доказів у судовому засіданні встановлено, що 27 серпня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» направило на адресу ОСОБА_1 лист-вимогу про погашення наявної простроченої заборгованості за кредитним договором станом на 28.07.2015 року у розмірі 178199,44 грн.

З довідки від 28.07.2015 року, що надана позивачем на підтвердження заборгованості відповідача за кредитним договором, вбачається, що заборгованість по кредитному договору № 487-022/ФКВ-08 станом на 28.07.2015 року складає 8077,11 доларів США, що згідно з курсом НБУ (100 доларів США = 2206.2278 грн.) складає 178199,45 грн., в тому числі: тіло кредиту 7465,61 доларів США, що в еквіваленті складає 164708,36 грн.; відсотки 611,50 доларів США, що в еквіваленті складає 13491,08 грн.; комісія за ведення кредиту 0,00 грн.; пеня 614,75 грн. З них прострочена заборгованість по кредитному договору № 487-022/ФКВ-08 станом на 28.07.2015 року складає: тіло кредиту 0,00 доларів США; відсотки 542,47 доларів США, що в еквіваленті складає 11968,12 грн.; комісія 0,00 грн.; пеня 614,75 грн. Загальна заборгованість станом на 28.07.2015 року складає 178199,45 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

За приписами ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

За правилами ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Як розяснено у п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Довідкою від 30.08.2017 року за вих. № 05-3373197, що видана відповідачу ОСОБА_1 начальником Закарпатського відділення ПАТ «Дельта Банк», стверджується, що загальна сума заборгованості за кредитним договором № 487-022/ФКВ-08 від 23.05.2008 року, укладеним між ОСОБА_1 та первісним кредитором ТОВ «Укрпромбанк», права вимоги якого з 01.07.2010 року перейшли до АТ «Дельта Банк», станом на 29.08.2017 року становить 5705,57 доларів США та 5442,30 грн., яка складається з: 5649,46 доларів США сума заборгованості по кредиту; 56,11 доларів США проценти за користування кредитом; 3528,62 грн. пеня; 1913,68 грн. штраф.

Також судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 в рахунок сплати пені/штрафу по кредитному договору № 487-022/ФКВ-08 від 23.05.2008 року було перераховано на рахунок Закарпатського відділення АТ «Дельта Банк» суму в розмірі 5442,30 грн., що підтверджується наданою відповідачем копією квитанції № 6914660 від 24.10.2017 року.

З наведених доказів, наявних у справі, вбачається, що відповідач здійснювала щомісячні платежі за кредитним договором за період з липня 2015 року по серпень 2017 року, а у жовтні 2017 року платіж, спрямований на погашення нарахованої пені/штрафу.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання не допускається.

За змістом ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором і згідно до ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Виходячи з положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом у вересні 2015 року та просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором станом на 28.07.2015 року, проте матеріалами справи не підтверджено, що відповідач станом на день ухвалення рішення судом має прострочену заборгованість по тілу кредиту та сплаті відсотків. Натомість судом встановлено, що відповідач здійснила погашення нарахованої пені та штрафу, що виникла станом на 29.08.2017 року, в розмірі 5442,30 грн. (3528,62 грн. (пеня) + 1913,68 грн. (штрафу) = 5442,30 грн.).

Виходячи із встановлених обставин суд вважає, що порушення відповідачем умов кредитного договору щодо своєчасної сплати щомісячних платежів, яке мало місце у серпні 2015 року, внаслідок чого була нарахована пеня у розмірі 614,75 грн., на час звернення позивача до суду із даним позовом усунуто позичальником ОСОБА_1 на час прийняття рішення у справі, не завдає збитків позивачу та не змінює його прав.

Разом з тим, позивачем не надано доказів відповідно до приписів ст. ст. 58, 59 ЦПК України наявності у відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 178199,45 грн., для погашення якої позивач просить звернути стягнення на предмет іпотеки, а тому з урахуванням положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку» суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог та звернення стягнення не предмет іпотеки. При цьому своїм правом протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог у відповідності до ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивач не скористався.

Крім того, відповідно до п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване ст. 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності.

Отже, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Дані правові позиції викладені в постановах Верховного Суду України від 14 вересня 2016 року у справі за № 6-1219 цс16 та від 21 вересня 2016 року № 6-1685цс16, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для судів.

Беручи до уваги те, що позивач не реалізував способу позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності відповідного застереження у договорі, а саме, не звертався до державного реєстратора для реєстрації права власності на іпотечне майно на підставі п. п. 4.4.1. іпотечного договору, про що вказує відсутність у матеріалах справи відповідної відмови державного реєстратора в державній реєстрації нерухомого майна за позивачем, суд приходить до висновку про передчасність судового захисту права позивача шляхом визнання за ним права власності на предмет іпотеки та про відсутність на момент розгляду справи законних підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215, 218, 223, 294, 296 ЦПК України, ст. ст. 328, 335, 376, 392, 525, 526, 1048-1050 ЦК України, ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», суд,

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовної заяви публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.М. Світлик