Ухвала

Іменем України

23 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - публічне акціонерне товариство «Енергобанк», про стягнення суми грошових коштів за касаційною скаргою ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_4, на рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У червня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що між нею та публічним акціонерним товариством «Енергобанк» (далі - ПАТ «Енергобанк») було укладено договір строкового банківського вкладу від 05 грудня 2014 року, відповідно до умов якого вона вклала 20 090,09 доларів США на строк до 06 березня 2015 року зі сплатою 10,5 % річних. Постановою правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року ПАТ «Енергобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних. Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Енергобанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу відмовлено.

Посилаючись на те, що ОСОБА_3 брав безпосередню участь в управлінні справами ПАТ «Енергобанк», здійснював вирішальний вплив на його господарську діяльність і саме він не вчинив належного адміністрування справ банку, у результаті чого банк визнано неплатоспроможним, ОСОБА_2 просила стягнути з відповідача заборгованість за договором банківського вкладу у розмірі 39 908,21 доларів США.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення її позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 05 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Енергобанк» було укладено договір строкового банківського вкладу, відповідно до умов якого ОСОБА_2 зробила банківський вклад у розмірі 20 090,09 доларів США на строк до 06 березня 2015 року зі сплатою 10,5 % річних.

Постановою правління Національного банку України від 13 лютого 2015 року ПАТ «Енергобанк» віднесено до категорії неплатоспроможних.

24 квітня 2015 року ОСОБА_2 в рамках гарантованого відшкодування було виплачено грошові кошти у розмірі 200 тис. грн., а також визнано кредитором ПАТ «Енергобанк» та включено її до 4 черги реєстру вимог кредиторів на суму 678 412 грн. 80 коп.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ПАТ «Енергобанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу відмовлено.

Пред'являючи позов, ОСОБА_2 посилалася на те, що ОСОБА_3 брав безпосередню участь в управлінні справами ПАТ «Енергобанк», здійснював вирішальний вплив на його господарську діяльність і саме він не вчинив належного адміністрування справ банку, у результаті чого банк визнано неплатоспроможним, а тому має виплатити їй банківський вклад.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року встановлено, що 04 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Енергобанк» укладено договір про відкриття поточного рахунку, залишок коштів на якому складає 19 818,12 доларів США.

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 12 лютого 2015 року № 29 в ПАТ «Енергобанк» запроваджено тимчасову адміністрацію на період з 13 лютого 2015 року по 13 травня 2015 року включно.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно зі ст. 1067 ЦК України договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові або визначеній ним особі рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо користування грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено процедуру задоволення вимог кредиторів за рахунок майна банка, зокрема порядок та умови виплати коштів за договорами банківського рахунку, у випадку виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Так, ОСОБА_2 отримала суму гарантованого банківського вкладу у розмірі 200 тис. грн. на підставі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб, визнана кредитором ПАТ «Енергобанк» та була включена до четвертої черги реєстру вимог кредиторів на суму 678 412 грн. 80 коп.

Згідно зі ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (у редакції на момент виникнення спірних правовідносин) банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобов'язань у разі прийняття Національним банком України рішення про запровадження обмежень на діяльність банків, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади.

Учасники банку відповідають за зобов'язаннями банку згідно із законами України та статутом банку.

Власники істотної участі зобов'язані вживати своєчасних заходів для запобігання настання неплатоспроможності банку.

Власники істотної участі, керівники банку (крім керівників відокремлених підрозділів банку) за фіктивне банкрутство, доведення до банкрутства або приховування стійкої фінансової неспроможності банку несуть відповідальність.

На власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних.

При цьому, з аналізу вказаної вище норми Закону слід дійти висновку про те, що покладення відповідальності на власників істотної участі банку у випадку визнання його неплатоспроможним не є автоматичним. Така відповідальність за зобов'язаннями банку має бути застосована до власників істотної участі лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку.

Суди на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про відсутність між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 договірних відносин, оскільки вона уклала договір банківського вкладу із ПАТ «Енергобанк», яке є юридичною особою та відповідно до приписів цивільного законодавства самостійно відповідає за своїми цивільно-правовими зобов'язаннями.

Крім того, суди дійшли правильного висновку про недоведеність позивачем свого позову, зокрема наявності вини відповідача та причинно-наслідкового зв'язку між його діями/бездіяльністю та ліквідацією банку. Лист Національного банку України від 31 грудня 2015 року про те, що власники істотної участі ПАТ «Енергобанк» не вжили дієвих і своєчасних заходів з фінансування підтримки цього банку для проведення його діяльності у відповідності до вимог законодавства України, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності та неможливості своєчасного виконання банком зобов'язань перед вкладниками та іншими кредиторами, сам по собі лист не є належним та допустимим доказом вини відповідача, оскільки Національний банк України не є повноважним органом, який встановлює наявність або відсутність вини особи, а може лише висловити свою точку зору з цього питання. Інших доказів наявності вини відповідача позивачем не надано та судами не встановлено.

Доводи касаційної скарги про те, що ухвалами суду у кримінальних провадженнях доведено вину ОСОБА_3, не знайшли свого підтвердження, оскільки ухвали Печерського районного суду м. Києва від 02 червня 2015 року та від 23 жовтня 2015 року не є вироком суду, ними лише накладено арешт на грошові кошти та відмовлено у клопотанні адвоката про скасування арешту грошових коштів (а.с. 151-155), тому ці ухвали у розумінні ч. 4 ст. 61 ЦПК України не можуть мати приюдиційного значення для даної справи, у них не встановлювалась вина або невинуватість особи відповідно до вимог КПК України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про те, що кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку, зокрема шляхом ухвалення обвинувального вироку суду.

Доводи касаційної скарги про те, що в ході досудового розслідування були виявлені факти виведення службовими особами ПАТ «Енергобанк» коштів банку на рахунки в іноземні банківські установи за межами України в інтересах підприємств, підконтрольних «Особа 2», є неспроможними, оскільки усі встановлені при досудовому розслідуванні факти мають бути перевірені компетентним судом та їм має бути дана належна правова оцінка. Проте позивачем не надано доказів такої перевірки та належного встановлення вказаних обставин у вироку суду.

Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України), і на законність судових рішень не впливають.

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 19 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 06 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

С.О. Карпенко