У Х В А Л А

06.11.2017 р. м. Жмеринка

Суддя Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області Сенько Л.Ю., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області з даною позовною заявою в якій просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку рілля: ділянка №4 площею 2,51 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області і рахується за померлим ОСОБА_2.

Розглянувши позовну заяву, та документи, додані до неї, суд вважає необхідним звернути увагу на розяснення Пленуму Верховного Суду України, які викладені у п. 7 постанови від 12.06.2009 р. № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», відповідно до яких позовна заява подається до суду в письмовій формі і за змістом повинна відповідати вимогам статті 119 Цивільного процесуального кодексу України (далі за текстом - ЦПК України), у зв'язку з цим суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Тому зазначена позовна заява у відповідності до ч. 1 ст. 121 ЦПК України підлягає залишенню без руху, оскільки вона подана з порушенням ст. 119 ЦПК України.

В порушення вимог п. п. 5, 6 ч. 2 ст. 119 ЦПК України, які відповідно передбачають, що позовна заява повинна містити зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування, тобто у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й повинні бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину, але позивач при обґрунтуванні обставин не зазначає докази, що підтверджують ці обставини, зокрема: прийняття спадщини після смерті спадкодавці (заява до нотаріальної контори про прийняття спадщини); що позивач є єдиним спадкоємцем; фактичного вступу позивача до володіння спадкового майна (квитанції про сплату податків, внесків страховок, інших платежів, договір оренди тощо); наявності або відсутності спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині за законом; наявності або відсутності відмови від спадщини з боку спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадщині за законом; належності земельної ділянки спадкодавці, оскільки відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цього права.

Відповідно до ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобовязаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 182 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього права.

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що посвідчують право на земельну ділянку, а також порядку поділу та об'єднання земельних ділянок» від 05.03.2009 р. №1066-VI (далі Закон №1066-VI), який набув чинності з 02.05.2009 р., були внесенні зміни до деяких законодавчих актів, у тому числі і у ст. ст. 125, 126 ЗК України, які передбачають час, з якого виникають права на земельну ділянку та документи, що посвідчують права на земельну ділянку.

Так, ст. 125 ЗК України передбачає, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 ЗК України у редакції із змінами, що внесені Законом України від 07.07.2011 р. N 3613-VI, визначає, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який в свою чергу визначає, що обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування (ч. 1 ст. 4 Закону).

Однак, позивач на підтвердження наявності права власності на спірну земельну ділянку у спадкодавця ОСОБА_2 не надав передбачених зазначеним законодавством правовстановлюючих документів та відмови будь якого органу що здійснює державну реєстрацію прав власності.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України заява, подана без додержання вимог, викладених у статтях 119, 120 ЦПК України, підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

Керуючись ст. ст. 119, 121 ЦПК України,

У Х В А Л И Л А :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Жмеринської районної державної адміністрації Вінницької області, Станіславчицької сільської ради Жмеринського району Вінницької області про визнання права власності в порядку спадкування залишити без руху, повідомити позивача та надати йому строк для виправлення недоліків пять днів з дня отримання ухвали.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя