Справа № 191/1896/17
Провадження № 2/191/1080/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 серпня 2017 року м. Синельникове
Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у
складі: головуючого судді Прижигалінської Т.В.
за участю секретаря Шевченко А.Г.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Синельниківської міжгосподарчої «Шляхо-будівельна пересувна механізована колона», третя особа: Синельниківська міська рада Дніпропетровської області про визнання права приватної власності на квартиру за набувальною давністю,-
Позивач звернулася до суду з позовною заявою до Синельниківської міжгосподарчої «Шляхо-будівельна пересувна механізована колона», третя особа: Синельниківська міська рада Дніпропетровської області про визнання права приватної власності на квартиру за набувальною давністю.
В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що з 21.08.1967 року її мати ОСОБА_2 працювала у Міжколгоспній будівельній організації (перейменовано на Синельниківську міжгосподарчу шляхо-будівельну пересувну механізовану колону) спочатку на посаді секретаря - машиністки, а потім інспектора по кадрам.
За час роботи на підприємстві у 1978 році мама отримала квартиру в будинку, який підприємство побудувало своїм працівникам, за адресою: АДРЕСА_1. Ордери на вселення до квартири надавалися виконкомом Синельниківської міської ради. До членів сім'ї її матері входили також вона та батько ОСОБА_3.
У неї не зберігся ордер на квартиру, але доказом того, що всі вони троє на законних підставах проживали у зазначеній квартирі є реєстрація за вказаною адресою її батьків з 20.10.1978 року, а її після отримання першого паспорту - 13.03.1998 року та до теперішнього часу.
Працювала її мама на підприємстві до 01.02.2000 року та була звільнена у звязку з виходом на пенсію по інвалідності.
20.03.2000 року мама померла, а 11.04.2017 року помер і батько. Вона постійно проживала і проживає на теперішній час в квартирі за адресою: АДРЕСА_2.
Згідно з законом України «Про приватизацію житлового фонду» та ст.65-1 Житлового кодексу України вона має право приватизувати квартиру, так як постійно в ній проживає. У 2009 році вона намагалася приватизувати квартиру, але виконком Синельниківської міської ради відмовив їй, так як відповідно до інформації, наданої КП «СМБТІ», вищевказаний будинок не заінвентаризований і право власності на нього не зареєстровано та до комунальної власності будинок не переданий. Власником цього будинку було будівельне управління Синельниківське МДСУ, яке збудувало житловий будинок для своїх працівників. Її мама працювала в цій організації і отримала квартиру.
Доказами того, що житловий будинок по вул. Ковпака, 12 в м. Синельникове будувався Синельниківським МДСУ і належить йому є рішення виконкому Синельниківської міської ради від 13.09.1972 року про надання земельної ділянки площею 2540 кв.м. по вул. Ковпака, 12 під будування житлового будинку Синельниківському міжколгоспбудівельному управлінню, та проектно-кошторисна документація, яку виконав Дніпропетровський філіал республіканського проектно-дослідного інституту «Укрколгосппроект» за замовленням Синельниківського МДСУ у 1973 році.
Як їй відомо, за позовом Синельниківського ОДПУ у 2005 році Синельниківська міжгосподарча шляхо-будівельна пересувна механізована колона (колишня МДСУ) визнана ухвалою господарського суду Дніпропетровської області банкрутом.
Згідно даних Міністерства юстиції України станом на 07.02.2017 року статус юридичної особи - підприємства Синельниківська міжгосподарча шляхо-будівельна пересувна механізована колона припинено. Місце знаходження реєстраційної справи - Синельниківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області.
З дня свого народження, на протязі 37 років вона постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Вона користується квартирою відкрито на передбачених законом підставах. За час проживання вона робила поточні та середні ремонти квартири, оплачує послуги за користування газом та електроенергією. За терміном забудови, згідно з будівельно-технічними нормами будинок вже потребуєкапітального ремонту. Колишній власник будинку Синельниківський МДСУ фактично відмовився як від самого будинку, так і від квартири № 6 в цьому будинку і не здійснював належних йому як власнику повноважень.
Вважає, що вищевказана квартира фактично належить їй і право власності повинно бути оформлено на її ім'я.
02.06.2017 року вона отримала технічний паспорт на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3..
У звязку з цим, позивач просить визнати за нею право приватної власності на квартиру АДРЕСА_5 за набувальною давністю.
Позивач в судове засідання не зявилася, однак до його початку надала заяву про розгляд справи у її відсутність. Позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечує проти заочного розгляду справи.
Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча завчасно та належним чином був повідомлений про час та місце слухання справи, причини неявки не повідомив.
Представник третьої особи в судове засідання не зявився, однак надав заяву про розгляд справи у його відсутність. Позовні вимоги визнав.
Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, з урахуванням згоди позивача, вважає за необхідне розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та винести заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, дійшов наступного висновку.
Як вбачається з рішення виконкому Синельниківської міської ради №4/373 від 13.09.1972 року Синельниківському міжколгоспбудівельному управлінню надано земельну ділянку площею 2540 кв. м. по вул. Ковпака, 12 під будування житлового будинку.
Відповідно до трудової книжки виданої на імя Ткаченко - ОСОБА_2 28.08.164 року, мати позивачки з 21.08.1967 року працювала у Міжколгоспній будівельній організації спочатку на посаді секретаря - машиністки, а потім інспектора по кадрам, 01.02.2000 року була звільнена у звязку з виходом на пенсію по інвалідності.
Як зазначила позивачка в позовній заяві, за час роботи на підприємстві у 1978 році її мама ОСОБА_2 отримала квартиру в будинку, який підприємство побудувало своїм працівникам, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, ордери на вселення до квартири надавалися виконкомом Синельниківської міської ради, до членів сім'ї її матері входили також вона та батько ОСОБА_3. Ордер на квартиру не зберігся.
Згідно довідки №560 від 07.06.2017 року виданої виконкомом Синельниківської міської ради, за адресою: АДРЕСА_6 був зареєстрований та проживав ОСОБА_3 з 20.10.1978 року по день смерті 11.04.2017 року; ОСОБА_2 з 20.10.1978 року по день смерті 19.03.2000 року.
Згідно довідки №558 від 07.06.2017 року виданої виконкомом Синельниківської міської ради, за адресою: АДРЕСА_6 зареєстрована та проживає ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 18.03.1998 року по теперішній час.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №296522 ОСОБА_2 померла 19.03.2000 року.
Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-КИ №738525 ОСОБА_3 помер 13.04.2007 року.
Відповідно до довідки №1/11 від 08.01.2009 року виданої Виконавчим комітетом Синельниківської міської ради, за інформацією КП «Синельниківське МБТІ», житловий будинок розташований в м. Синельникове по вул. Ковпака, 12 не за інвентаризований і право власності на нього не зареєстровано та до комунальної власності вищезазначений будинок не переданий.
Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.
Частиною 1 ст. 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є ( ч.2 ст.344 ЦК України ).
Згідно ч.4 ст. 344 ЦК України право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Пунктом 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.
При вирішенні спорів, повязаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
Згідно п. 11 вищезазначеної Постанови, враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей обєкт третіми особами за набувальною давністю. Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.
Отже, в судовому засіданні встановлений факт добросовісного заволодіння позивачем чужим майном, а саме, квартирою № 6 в будинку №12 по вул. Ковпака, м. Синельникове Дніпропетровської області. Крім того, позивач більше сімнадцяти років, а саме з 2000 року (з дня смерті основного квартиронаймача) й по цей час, продовжує добросовісно, відкрито та безперервно володіти та користуватися спірним нерухомим майном, що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг.
Також, в судовому засіданні було встановлено, що станом на 07.02.2017 року статус юридичної особи - підприємства Синельниківська міжгосподарча шляхо-будівельна пересувна механізована колона припинено. Місце знаходження реєстраційної справи - Синельниківська районна державна адміністрація Дніпропетровської області.
Таким чином, позовні вимоги ґрунтуються на законі, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.
На підставі викладеного та ст. ст.328, 344 ЦК України, п.9,11 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», п.8 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1, яка народилася 11 вересня 1980 року, ідентифікаційний номер : НОМЕР_1 право власності за набувальною давністю на квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_7, загальною площею 64,7 кв. м., житловою площею 36, 1 кв. м. та складається з : коридору 1-пл. 9,0 кв. м., кімнати 2 - пл.17, 3 кв. м., кухні 3 - пл. 14, 9 кв. м., ванної 4 - пл. 2,4 кв. м., санвузла 5 - пл. 0,7 кв. м., вбудованої шафи 6 - пл. 1, 6 кв. м., кімнати 7 - пл. 8, 5 кв. м., кімнати 8 -пл. 10, 3 кв .м.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківськийміськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_4