Справа №428/7521/17
Провадження №2/428/2124/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2017 р. Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Юзефович І.О., розглянувши клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання гаражу обєктом права спільної сумісної власності та визнання права власності ,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання гаражу обєктом права спільної сумісної власності та визнання права власності. Позивачем ОСОБА_1 було подано до Сєвєродонецького міського суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на гараж №17, який розташований за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Лисичанська, 1-г, загальною площею 19,4кв.м. Дану заяву про забезпечення позову позивач мотивує тим, що відповідач має намір продати спірний гараж та добровільно не бажає вирішити спір, тому позивач вважає, що невжиття заходів забезпечення позову може в значній мірі утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому.

Згідно з ч.1, ч.3 ст.151 ЦПК України суд по заяві осіб, які приймають участь у справі, може прийняти міри до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справ, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується: накладенням арешту на майно або грошові кошти , що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом , у провадженні якого перебуває справа , в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

У постанові пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» зазначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачем ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову не надано доказів на підтвердження своїх вимог, зокрема, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, необґрунтовано відповідність виду забезпечення позову. При цьому суд зазначає, що арешт (заборона відчуження) застосовується для забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; для виконання рішення про конфіскацію майна боржника; при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

Таким чином, беручи до уваги інтереси позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, суд приходить до висновку про необхідність відмовити в забезпечені позовних вимог позивача.

Керуючись ст.ст. 151-153 , 210 , 293 ЦПК України , суд -

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Юрій овича про визнання гаражу обєктом права спільної сумісної власності та визнання права власності, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя