АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22ц/796/9085/17 Головуючий у 1 інстанції - Луценко О.М.
Унікальний №756/6637/16-ц Доповідач - Панченко М.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року м.Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

суддів - Слюсар Т.А., Волошиної В.М.

при секретарі - Крічфалуши С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_1, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Волохи Вікторії Леонідівни, третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Академічний-15», про визнання недійсним свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів та договору купівлі-продажу квартири,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Волохи Вікторії Леонідівни, третя особа - Житлово-будівельний кооператив «Академічний-15», в якому просила визнати недійсним свідоцтво НОМЕР_1 про придбання ОСОБА_3 з прилюдних торгів квартири АДРЕСА_1, видане Приватним нотаріусом КМНО Волохою ВікторієюЛеонідівною, а також договір купівлі продажу зазначеної квартири від 27.06.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

В обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що указані прилюдні торги за змістом Акту про їх проведення від 14.06.2013 року були проведені ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1925, виданого 16.10.2012 року Оболонським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості у розмірі 220 415 грн.

Між тим, позивач зазначала, що вона, як власник спірної квартири, не вчиняла будь-яких правочинів з її відчуження, а також не була стороною в судових справах про стягнення з неї кредитної заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» та, відповідно, не була боржником у зазначеному вище виконавчому провадженні. При цьому, ОСОБА_2 указує, що факт відсутності відповідних судових спорів та виконавчих проваджень підтвердив як Оболонський районний суд м. Києва, так і ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві.

Таким чином, позивач вважає, що квартира була відчужена шахрайським шляхом, а документи, якими підтверджується право власності відповідачів на спірну квартиру підлягають визнанню недійсними.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року позов задоволено.

Судовим рішенням визнано недійсним свідоцтво НОМЕР_1 про придбання ОСОБА_3 з прилюдних торгів квартири АДРЕСА_1, видане Приватним нотаріусом КМНО Волохою Вікторією Леонідівною, а також договір купівлі продажу зазначеної квартири від 27.06.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

В поданій апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у позові. Скаржник послалася на те, що судом належним чином не встановлено чи мала місце судова справа та виконавче провадження, на підставі яких було проведено прилюдні торги з продажу квартири АДРЕСА_1. Крім того, відповідач зазначає, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, встановивши недійсність Акту про проведені прилюдні торги від 14.06.2013 року, оскільки ОСОБА_2 відповідні позовні вимоги не заявлялися а дійсність зазначеного документу не оспорювалася. Також, скаржник посилається на те, що позивачем не наведено передбачені ст.ст. 203-215 ЦК підстави для визнання правочину недійсним.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_2 на підставі рішення загальних зборів членів ЖБК «Академічний-15», затвердженого рішенням виконавчого комітету Київської міської ради народних депутатів від 02 листопада 1987 року № 1078, а позивачці було видано ордер на вселення в жиле приміщення в будинку житлово-будівельного кооперативу НОМЕР_2 від 16.11.1987 р /а.с.10/.

Крім того, згідно довідки ЖБК «Академічний-15» слідує, що ОСОБА_2 є власником спірної квартири та в 1992 році повністю погасила пайовий внесок за відповідне нерухоме майно /а.с. 67/.

ЗгідноАкту державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Грищенка В.О. про проведені прилюдні торги від 14.06.2013 року, затвердженого начальником ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Губяком С.В., квартиру АДРЕСА_1 реалізовано на прилюдних торгах. На підставі указаного акту переможцю прилюдних торгів - ОСОБА_3 26.06.2013 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Волохою В.Л. видано свідоцтво НОМЕР_1, яким посвідчено право власності на відповідну квартиру /а.с. 126/.

27 червня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу зазначеної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Мельниченко І.О., а право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_1 /а.с.76/.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, виходив з того, що належна позивачці квартира була відчужена на підставі документів, які не відповідають дійсності.

Так, відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

За змістом ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 1 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження»(в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Разом з тим, з матеріалів справи не слідує, що на належну позивачці квартиру перед проведенням прилюдних торгів було накладено арешт або будь-яке інше обтяження.

З наявної в матеріалах справи копії акту про проведені прилюдні торги від 14.06.2013 року вбачається, що даний акт складений головним державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Грищенком В.О. при примусовому виконанні виконавчого листа №2-1925, виданого Оболонським районним судом м. Києва 16.10.2012 року, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» кредитної заборгованості у розмірі 220 415 грн.

Проте, згідно відповіді Оболонського районного суду м. Києва від 01.06.2017 року в Оболонському районному суді м. Києва з 2011 року та по теперішній час не розглядалась цивільна справа за позовом ПАТ КБ «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а за номером №2-1925/12 зареєстрована інша цивільна справа /а.с. 148/.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом не перевірено можливий факт перебування зазначеної цивільної справи на розгляді в суді до 2011 року, оскільки розгляд згаданої в Акті про проведені прилюдні торги цивільної справи повинен був мати місце в 2012 році та, відповідно, бути відображеним в єдиній автоматизованій системі документообігу суду.

Крім того, згідно численних відповідей ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві, наявних в матеріалах справи, зазначено, що згідно даних державних реєстрів "ВП Виконавець" та "АРМ Виконавець" встановлено, що стосовно боржника ОСОБА_2 у відділі відкриті та завершені виконавчі провадження не перебувають і ніколи не перебували, а отже реалізація в порядку примусового виконання об'єкту нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1, відділом не проводилась /а.с. 11, 138/.

Відповідно до вимог чинного законодавства, арешт, опис, оцінка та реалізація майна, що належить фізичній або юридичній особі, поза межами виконавчого провадження є неможливим, тобто незаконним.

Таким чином, оскільки у ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві будь-які виконавчі провадження стосовно боржника ОСОБА_2, відкриті на підставі виконавчого листа №2-1925 від 16.10.2012 року, не перебували та не перебувають, а судові справи про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в Оболонському районому суді м. Києва ніколи не реєструвалися, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Акт про проведені прилюдні торги від 14.06.2013 року не міг бути складений державними виконавцями ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві та, відповідно, є недійсним.

З огляду на викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню, а свідоцтво НОМЕР_1 про придбання ОСОБА_3 з прилюдних торгів квартири АДРЕСА_1, видане Приватним нотаріусом КМНО ВолохоюВікторією Леонідівною, а також договір купівлі продажу зазначеної квартири від 27.06.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, підлягають визнанню недійсними.

Посилання скаржника на те, що позивачем не наведено підстав для визнання правочину недійсним, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки оскаржуване свідоцтво не є правочином, а оспорюваний договір купівлі-продажу не відповідає вимогам ч. 1 ст. 203 ЦК України, зокрема, з тих підстав, що продавець не мав права відчужувати спірну квартиру, оскільки не набув права власності на зазначене нерухоме майно у встановленому законом порядку.

Колегія суддів відхиляє також доводи скаржника в частині виходу судом першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки, суд, досліджуючи належні і допустимі докази по справі та всебічно встановлюючи обставини справи, дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про те, що Акт про проведені прилюдні торги від 14.06.2013 року є недійсним, оскільки зазначені торги не могли бути проведені з огляду на викладені вище відомості. Зазначена обставина має визначальне значення для вирішення даного спору, а отже входить до предмету доказування у справі.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно з'ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, та не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахування викладеного, керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 26 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді