Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2012/17 Головуючий у суді І-ї інстанції Павелко І. Л.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

25.10.2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів: Суровицької Л.В., Чельник О.І.

секретая Бодопрост М.М.

за участю сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2016 року ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування - Служба у справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про позбавлення батьківських прав.

Зазначала, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Відповідач з донькою не спілкується, батьківської турботи не проявляє. Бажання бачитися з донькою у відповідача немає. Перешкод для побачень відповідача з донькою вона не чинить.

У відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів на утримання доньки в сумі 11772 грн. 74 коп.

Відповідно до висновку № 1358/49-05-20 від 14 березня 2016 року орган опіки та піклування Кіровоградської міської ради вважає доцільним позбавлення батьківських прав відповідача відносно доньки, ОСОБА_5.

Просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно ОСОБА_5.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2017 року позов про позбавлення батьківських прав задоволено. Суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, що є підставою для позбавлення його батьківських прав.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Матеріали справи не містять даних про те, що до нього раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, дані про обставини, які б свідчили про його винну поведінку щодо дитини. Суд не врахував відсутність доказів його винної поведінки та свідомого ухилення від виконання батьківських обов?язків. Висновок органу опіки та піклування є формальним та не може бути прийнятий судом до уваги, оскільки не містить даних щодо його особи, які факти ухилення від виконання ним батьківських обов?язків встановлені, які приймались попередні заходи впливу на нього. Судом не встановлені фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення суду ґрунтується на припущеннях. Наявні в матеріалах справи розрахунки державного виконавця щодо заборгованості по аліментам є спірними.

В засіданні апеляційного суду відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. Відповідач, зокрема, пояснив, що заборгованість за аліментами виникла в зв'язку з тим, що не завжди можна знайти роботу та працевлаштуватися, крім того, в розрахунку заборгованості не враховані всі сплачені ним суми, не завжди підприємство,де він працює своєчасно перераховує утримані із зарплати аліменти, що впливає на розмір заборгованості, він вживає заходи до зменшення заборгованості. Доньку він любить, дарує подарунки, привітав її зі вступом до школи та подарував подарунок, спілкується з нею, однак перешкоди в цьому чинить позивач, яка дозволяє йому бачитися з донькою тільки в її присутності і нетривалий час, з цих підстав він не міг бачитися з донькою і в дитячому садочку. Розмір заборгованості за аліментами він не оспорював, також не звертався з заявою про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні, щоб не погіршити відносини з позивачем, оскільки виключно від її волі залежить можливість спілкування з донькою. На звернення позивача в 2015 році він надав нотаріально посвідчену згоду на виїзд дитини за кордон, більше позивач з цього приводу до нього не зверталася.

Позивач просила відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду відповідає обставинам справи та вимогам закону. Зазначила, що відповідач не приділяє уваги доньці та не займається її вихованням, не турбується про її розвиток та здоров'я, а позбавлення батьківських прав відповідає інтересам дитини, оскільки відповідач буде позбавлений можливості в майбутньому вимагати від доньки коштів на своє утримання.

Орган опіки та піклування в особі виконкому Кіровоградської міської ради про час та місце розгляду справи повідомлений під розписку (а.с.135-137), в судове засідання апеляційного суду не прибув, просив розглянути справу за відсутності його представника та просив підтримати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав (а.с. 140).

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Як встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, ІНФОРМАЦІЯ_1 року у них народилась дочка ОСОБА_5 (а.с.4).

Шлюб між сторонами розірвано рішенням Ленінського районного суду м.Кіровограда від 16 липня 2013 року, також на підставі рішення Ленінського районного суду м.Кіровограда від 17 січня 2012 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини його заробітку (доходу).

Дитина проживає з матір'ю, батько проживає окремо (а.с.11).

В довідці №1 від 26 січня 2016 року Дошкільного навчального закладу №43 «Горобинка» зазначено, що ОСОБА_5 відвідує заклад, приводить та забирає дитину мама, тато ОСОБА_3 участі у вихованні дитини не приймає (а.с.7).

Довідкою від 05 лютого 2016 року комунального закладу «Центр первинної медико-санітарної допомоги №1 м.Кіровограда» підтверджується, що ОСОБА_5 перебуває під наглядом цього медичного закладу з народження, перебуває на диспансерному обліку як часто хворіюча, доглядає за дівчинкою під час хвороби, відвідує поліклініку, виконує рекомендації лікаря мати дитини, батько лікуванням та доглядом за хворою дитиною не займається (а.с.10)

З довідки-розрахунку ВДВС вбачається, що відповідач має заборгованість по сплаті аліментів, стягнутих з нього рішенням суду на дочку ОСОБА_6 (а.с.8-9,58,124). В довідці про доходи з місця роботи відповідача зазначено, що з його заробітної плати за січень, лютий, березень 2017 року утримано аліменти в сумі 5017 грн.06 коп., однак сплата цих коштів в довідці-розрахунку заборгованості ВДВС не відображена (а.с.124).

14 березня 2016 року виконком Кіровоградської міської ради ухвалив висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно його малолітньої дочки ОСОБА_6, мотивуючи тим, що батько, який проживає окремо від дитини, само ухилився від виконання батьківських обов'язків (а.с.5).

Згідно з ч. 3 ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених у постановах 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо та тягне за собою серйозні правові наслідки для батька, так і для дитини (ст.166 СК України).

В суді першої інстанції 20 січня 2017 року відповідач, заперечуючи проти позову посилався на те, що він любить доньку та від виконання своїх батьківських обов'язків не ухиляється, його вини у недостатньому спілкуванні з дитиною немає, оскільки саме позивач обмежує його зустрічі з донькою, налаштовує її проти нього, забрати доньку на вихідні дні позивач не дозволяє, також позивач не дозволяє його батькам спілкуватися з дитиною, він приходив до доньки в дитячий садок, але вихователь відповів, що мама не дозволяє йому забрати дитину. Спілкуватися з позивачем важко, оскільки вона відразу провокує його на скандал. В цьому ж судовому засіданні на запитання судді щодо участі відповідача у вихованні дитини, позивач відповіла, що від нього потрібна лише сплата аліментів (а.с.59-60, технічний запис судового засідання від 20 січня 2017 року).

Європейський суд з прав людини також вказує, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії».

Отже, у мотивувальній частині рішення має міститися обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Разом із тим, в рішенні суду доводам відповідача щодо перешкод у спілкуванні з дитиною та участі у її вихованні правова оцінка не надана, його доводи взагалі не враховані судом, оскільки в рішенні суду зазначено, що відповідач в судове засідання не прибув, причини неявки суду не повідомив.

Факт неприязних відносин з відповідачем, а також з його батьками, в засіданні апеляційного суду позивач не заперечувала.

Як в позовній заяві, так і в рішенні суду не наведено, які саме конкретні винні дії відповідача свідчать про його навмисне ухилення від виконання батьківських обов'язків та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.164 СК України наявність заборгованості за аліментами при відсутності доказів про ухилення відповідача від їх сплати не є достатньою підставою для позбавлення батьківських прав.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержуваних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків інших осіб, які бажають проживати з дитиною, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.5 і ч.6 ст.19 СК України).

Сторони пояснили, що питання про позбавлення батьківських прав, розглядалось органом опіки та піклування за їх відсутності.

Слід відмітити, що висновок виконкому міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав, який складений на одному аркуші, не містить мотивованих висновків необхідності позбавлення банківських прав відповідача та чи відповідає позбавлення батьківських прав інтересам дитини, ґрунтується фактично на доводах позивача, не відображає взаємовідносин між батьком та донькою та їх ставлення один до одного, отже не надає достатньо підстав для застосування такого крайнього заходу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що після пояснень сторін щодо конфліктних відносин між батьками дитини в судовому засідання 20 січня 2017 року за участю представника третьої особи , органом опіки та піклування не вжито необхідних дій і заходів для сприяння налагодженню відносин дитини з батьком, який не проживає з нею, із наданням першочергової важливості основним інтересам дитини (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мамчур проти України»).

За таких обставин колегія суддів, враховуючи той факт, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батька і можливе лише при доведенні винної поведінки останнього, його свідомого нехтування своїх батьківських обов'язків, належні та допустимі докази цього в справі відсутні, складні стосунки між батьками не повинні впливати на інтереси дитини, приходить до висновку, що відповідно до ст.309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307 , п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити .

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 28 серпня 2017 року скасувати.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_3, про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: Л.В.Суровицька

О.І.Чельник