Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Ковальчук Н.М., Бондаренко Н.В..

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

за участі: позивача і представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Рівненської міської ради Рівненської області на рішення Рівненського міського суду від 11 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною ділянкою,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Рівненської міської ради, ОСОБА_2 про визнання безперервним користування земельною ділянкою та просила визнати, що з 1977 року вона добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою площею 0,052 га, яка розташована за адресою: м. Рівне, вул. Штейнгеля, 30.

Рішенням Рівненського міського суду від 11 вересня 2017 року позов задоволено:

Визнано, що ОСОБА_1 з 1977 року добросовісно, відкрито і безперервно користується земельною ділянкою площею 0,052 га, яка розташована за адресою: м. Рівне, вул. Штейнгеля, 30.

Стягнуто з Рівненської міської ради та ОСОБА_2 на користь позивача по 275, 60 гривень судового збору з кожного.

У поданій на рішення суду апеляційній скарзі Рівненська міська рада Рівненської області покликалась на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, та на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Обґрунтовуючи її, покликалася на норми ст. 119 ЗК України , п. 34 ч.1 ст. 26, ст. 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", де зазначено, що право власності і право користування виникає тільки після одержання її власником або користувачем документа, який посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації. Підставою для набуття права володіти та користуватися земельною ділянкою для фізичної особи є рішення органу місцевого самоврядування про виділення земельної ділянки у власність чи користування.

Натомість у позивача відсутні правовстановлюючі документи на земельну ділянку, а також рішення органу міського самоврядування щодо надання земельної ділянки у власність чи користування або інші будь-які відомості щодо розгляду її звернення про отримання земельної ділянки.

Судом не було з'ясовано, на якій правовій підставі позивач користується земельною ділянкою, чи нараховувався земельний податок, чи має відношення саме до спірної земельної ділянки, а також чи зверталася позивач до місцевої ради в порядку ст. 119 ЗК України.

Вважає, що судом не було дано правової оцінки процесуальної участі сторін у справі та предмета позову. Також не з'ясовано, чим саме Рівненська міська рада порушила право позивача.

З цих міркувань просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухваливши нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, думку осіб, які беруть участь у справі і з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи відповідача, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із його доведеності і обґрунтованості, оскільки ОСОБА_1 більше пятнадцяти років добросовісно, відкрито і безперервно користується спірною земельною ділянкою, що вказує про набуття нею права набувальної давності.

Проте з такими висновками погодитися не можна.

Судом встановлено, що 28 серпня 1968 року нотаріусом Ровенської державної нотаріальної контори після смерті 29 грудня 1967 року ОСОБА_3 було видано на ім'я його дочки ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину. За цим свідоцтвом спадкоємець набула право власності на жилий будинок №30 в м. Ровно по вулиці Рози Люксембург (зараз вулиця Штейнгеля). Будинок належав спадкодавцю на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого Ровенським міськкомунгоспом 20 листопада 1959 року та зареєстрованого в Ровенському інвентар бюро в реєстрову книгу під №14-19-1793 (а.с. 14-14, зв.).

В подальшому, 26 травня 2014 року, державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори на користь ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким спадкоємець набула право власності на житловий будинок №30-б по вулиці Штейнгеля в м. Рівне, що належало на праві особистої власності її батькові ОСОБА_4, померлому 16 жовтня 1999 року (а.с. 41-43).

Вважаючи, що починаючи із 1977 року, вона добросовісно, відкрито та безперервно користувалася й продовжує користуватися 0, 052 га земельної ділянки по вулиці Штейнгеля, 30, в м. Рівне і сплачує за неї земельний податок, а ця ділянка за даними Управління Держземагенства в м. Рівне обліковується за ОСОБА_4, у серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до Рівненської міської ради та ОСОБА_2, посилаючись в т.ч. і на норми ст. 119 ЗК України.

Пред'явлення позову до суду пояснила тим, що після ухвалення рішення на її користь вона звернеться до Рівненської міської ради за подальшим оформленням права власності на земельну ділянку за собою.

До і на час вирішення судом спірних правовідносин ОСОБА_1 до органу міського самоврядування із заявами про вирішення прав і обов'язків щодо земельної ділянки не зверталася.

Між тим, з архівної довідки Державного архіву Рівненської області від 18.05.1999 року №К-697 вбачається, що в архівному фонді колгоспу "Зірка" с. Великий Житин Рівненського району в земельній шнуровій книзі за 1963-1965 роки значиться ОСОБА_3 (батько позивача) як власник присадибної земельної ділянки розміром 0, 14 га в с. Тютьковичі Рівненського району тепер в межах м. Рівне (а.с. 9).

Довідкою заст. директора Державного архіву Рівненської області від 09.10.2014 року №248/06-27 вказано, що у протоколах сесій і засідань виконавчого комітету Великожитинської сільської ради Рівненського району, колгоспу "Зірка" (імені Сталіна) с. Великий Житин Рівненського району за 1955-1959 роки відомостей, що підтверджують наявність (передачу) земельної ділянки у власність ОСОБА_3, в с. Тютьковичі не виявлено. Одночасно додано копії документів із земельно-шнурової книги колгоспу за 1963-1965 роки про наявність земельної ділянки у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в с. Тютьковичі (а.с. 10-12).

Змістом архівної довідки архівного відділу Рівненської районної державної адміністрації від 19 квітня 2016 року № 163/04-01 встановлено, що у документах виконавчого комітету Видумської сільської ради депутатів трудящих Ровенського району (зараз у межах м. Рівне) у погосподарській книзі за 1953- 1955 роки є відомості про господарство ОСОБА_3 Склад сім'ї рахувався із голови господарства та пяти членів. Станом на 1 січня 1954 року господарство мало всього 0, 26 га присадибної землі, у власності господарство мало жилий будинок і сарай 1920 року забудови; суспільна група господарства колгоспне (колгосп імені Жданова) (а.с.13).

Відповідно до листа Управління Держземагенства у м. Рівне Рівненської області від 12.09.2014 року №К-14-4113/02 по вулиці Штейнгеля, 30, в м. Рівне за ОСОБА_1 обліковується земельна ділянка площею 0, 0608 га. Інформація про передачу земельної ділянки у власність або користування відсутня (а.с. 16).

Згідно зі ст. 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б засвідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 34 ч. 1 ст. 26 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин зокрема.

Норми ст. 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" передбачають самостійність реалізації територіальними громадами, органами та посадовими особами місцевого самоврядування наданих їм повноважень.

Таким чином, колегія суддів, погоджуючись з доводами апеляційної скарги, вважає їх правильними, оскільки виключна компетенція місцевих рад означає, що жодні інші органи чи посадові особи не мають права приймати рішення з питань, що віднесені законом до їхнього виняткового відання.

Отже, обраний позивачем спосіб захисту свого права не відповідає матеріалам справи і суперечить вимогам закону.

Стаття 16 ЦК України визначає право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу, а також встановлює належні способи їх захисту.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту субєктивних цивільних прав слід розуміти закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Не встановлюють такого способу захисту порушеного права на землю і положення ст. 152 ЗК України.

Забезпечення рівності права власності на землю громадян, юридичних осіб, територіальних громад і держави, невтручання держави в здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом, а також забезпечення гарантій прав на землю відповідно до ст. 5 ЗК України є одними із принципів земельного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Згідно із ч. 1 ст. 3, ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Спонуканням для ухвалення нового рішення про відмову в позові відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є незастосування судом норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

В силу правил ст. 88 ЦПК України понесені позивачем і документально підтверджені судові витрати 1 378 гривень судового збору за пред'явлення позову та 1 515, 80 гривень за подання апеляційної скарги, а разом 2 893, 80 гривень, слід стягнути із відповідача на користь ПАТ "Альфа-Банк".

На підставі ст.ст. 119, 152 ЗК України, ст. 16 ЦК України, пункту 34 ч. 1 ст. 26, ст. 71 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні", керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Рівненської міської ради Рівненської області задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 11 вересня 2017 року скасувати.

ОСОБА_1 відмовити в задоволенні позову до Рівненської міської ради Рівненської області, ОСОБА_2 про визнання добросовісного, відкритого і безперервного користування земельною ділянкою.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: