Справа № 761/5146/17
Провадження № 2/761/3799/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

15 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарі Голопич Н.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «БТА Банк» про визнання договору недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 21.07.2008 р. мів позивачем та ВАТ «БТА Банк» було укладено кредитний договір № 017/010/08-22-4 за яким банк повинен був надати ОСОБА_1 кошти в сумі 220 000,00 грн. строком до 21.07.2013 р. Зазначений договір не місить всіх його обов»язкових умов, зокрема, умов його припинення, умов визначених Законом України «Про захист прав споживачів»: відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, річна відсоткова ставка, ціну продукції визначено неналежним чином, наявні дискримінаційні для споживача умови в тому числі і дострокове повернення кредиту навіть за дрібне порушення договору. Таким чином, скориставшись своєю професійною перевагою банк ввів споживача в оману щодо законності укладання договору та на несправедливих для нього умовах, отже ввів позивача в оману стосовно віх істотних умов договору. Крім того наявні ознаки нечесної підприємницької практики відповідача, як прояв недобросовісної конкуренції, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям. Також особа, яка укладає договір повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, проте від імені банку договір укладався особою, без назви її посади та посилання на документ, за якими особа отримала повноваження. Все вищенаведене, в розумінні законів України «Про захист прав споживачів», про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст.ст. 203,215,230 ЦК України, свідчить про недійсність договору. За таких обставин представник позивача просить суд: визнати недійсним договір кредитний договір № 017/010/08-22-4 від 21.07.2008 р., укладений між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «БТА Банк».

В подальшому представником позивача в адресу суду надіслано заяву про доповнення підстав позову де зазначено правові позиції Верховного Суду України.

Також в матеріалах справи міститься заява представника позивача про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю ОСОБА_1

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило.

Суд, керуючись положеннями ст.ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, їх представників на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення, за відсутності заперечень представника позивача.

Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як свідчать матеріали справи, і не заперечується сторонами, що 21.07.2008 р. між Відкритим акціонерним товариством «БТА Банк», правонаступником якого є відповідач, та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 017/010/08-22-4.

За умовами зазначеного договору ВАТ «БТА Банк» взяв на себе зобов»язанння надати позивачу грошові кошти у розмірі 220 000,00 грн. на споживчі цілі, а позичальник зобов»язується своєчасно та в повному обсязі виплачувати банку проценти за користування кредитом, виконати інші умови цього договору і своєчасно повернути кредит.

Також встановлено, що розмір процентів (п. 1.2. договору) сторони встановили - 27% річних та строк повернення кредиту - до 21.07.2013 р. включно (п. 1.3 договору).

Представник позивача зазначає в позові, що наявні підстави для визнання договору недійсним, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Положеннями ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

В свою чергу за вимогами ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Також представник позивача зазначає, що всю необхідну інформацію для належної оцінки умов ОСОБА_1 не отримав. Текст договору свідчить про відсутність умов його припинення та порядку зміни, як це визначено п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

Крім того, представник позивача вказує, що банком фактично введено в оману споживача щодо істотних умов договору.

Приписами ст. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями ж ст. 60 ЦПК України передбачено обов»язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При цьому, згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається зі змісту кредитного договору, позичальник зобов»язаний повернути кредит до 21.07.2013 року включно частинами - у розмірах та у строки згідно з Графіком повернення кредиту, зазначеного у додатку № 1 до цього договору (п.1.3.).

Також, як вже зазначалось, сторони домовились, що відсоткова ставка за користування кредитом становить 27% річних.

Повернення кредиту, нарахування відсотків, здійснення платежів, строки їх внесення сторони також передбачили у кредитному договорі.

При цьому слід зазначити, що представником позивача не долучався до матеріалів справи додаток № 1 до кредитного договору та заявлено клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Умови договору, як вбачається з його змісту, встановлюють право позивальника достроково повернути кредитні кошти, можливість сторін змінити договір за взаємною згодою і в письмовій формі, крім випадків, передбачених договором та/або чинним законодавством України, а також передбачено, що по всіх питаннях, які не врегульовані цим договором сторони керуються відповідними нормами матеріального права України.

Верховний Суд України у справі № 6-330цс16 висловив наступну правову позицію Визначення поняття «несправедливі умови договору» закріплено в частині другій статті 18 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів» (далі - Закон № 1023-XII). Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу.

Аналізуючи норму статті 18 цього Закону, можна дійти висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони, по-перше, порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункти 2, 3); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4).

Як вбачається зі змісту оспорюваного договору, банк має в односторонньому порядку розірвати договір та вимагати дострокове повернення кредиту - п. 8.3. договору.

Представник позивача зазначає, що такі умови є несправедливими, дискримінаційними та ставлять споживача у невигідне становище.

Суд не може погодитись з таким твердженням сторони позивача, оскільки таке право банку не є безумовним і можливість скористатися таким правом у банку виникає виключно в разі порушення позичальникам умов договору.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням умов цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Під час розгляду справи не було встановлено обставин та не отримано належних доказів, які б свідчили про відсутність згоди сторони договору - позичальника на його укладення, не згоди з будь - якими умовами зазначеними у договорі.

В свою чергу відповідно до ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину. Або якщо вона замовчує їх існування.

Статтею 229 ЦК України,її першою частиною визначено, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення. Такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання з цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Пленум Верховного суду України в своїй постанові № 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» у п. 20 зазначив, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Проте, як свідчать вищенаведені обставини, що їх встановлено в судовому засіданні ОСОБА_2, як позичальник за кредитним договорм, була повідомлена та ознайомлена з усіма умовами договору, отримала необхідну інформацію для укладання договору, була обізнана щодо всіх складових кредиту тощо.

При цьому під час розгляду справи не було отримано інформацію, яка свідчила б про те, що банком було введено введено позичальника в оману.

Належним та допустимих доказів позивачем на підтвердження самих дій кредитора, що свідчать про обман позичальника щодо обставин, які мають суттеве значення для укладання угоди, відсутності можливості у позивача відмовитись від укладання угоди, отримано не було.

За таких обставин, підстави для задоволення вимог щодо визнання угоди, пунктів додаткових угод відсутні.

Розподіляючи судові витрати, суд керується вимогами ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,11,57,60,88,169,212-215 ЦПК України, ст.ст. 203,215,217,230,527, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення.

Позивач, який не був присутнім в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку.

Суддя: