Ухвала

іменем україни

12 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Маляренка А.В., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: МКП «ЖЕК № 5», виконавчий комітет Вінницької міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні житлом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Староміського районного суду м. Вінниці від 31 липня 2007 року визнано недійсним п. 1.305 рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 24 травня 1996 року № 385

«Про приватизацію державного житлового фонду м. Вінниці та про передачу у приватну спільну власність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 квартири АДРЕСА_1»; визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло - квартиру АДРЕСА_1 від 24 травня 1996 року, видане ОСОБА_5 та ОСОБА_6 виконавчим комітетом Вінницької міської ради; визнано за ним, ОСОБА_4, право користування двокімнатною квартирою АДРЕСА_1 та право на приватизацію.

Позивач ОСОБА_4 посилався на те, що на підставі вказаного рішення суду він 16 квітня 2008 року зареєструвався у спірній квартирі і з того часу постійно в ній проживає, де крім нього зареєстровані його колишня дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 Квартира перебуває на балансі МКП «ЖЕК № 5», особовий рахунок відкритий на ОСОБА_5 З часу реєстрації і вселення у квартиру він постійно у ній мешкає і користується жилим приміщенням як член сім'ї наймача та виконує інші зобов'язання, що випливають із договору найму житлового приміщення.

Позивач зазначав, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 хоча і зареєстровані у спірній квартирі, однак постійно в ній не проживають та не користуються житлом, що підтверджується актом МКП «ЖЕК № 5», а тому ОСОБА_4 просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 у зв'язку з відсутністю у ній понад шість місяців без поважних причин, змінити договір найму житлового приміщення та зобов'язати виконавчий комітет Вінницької міської ради укласти із ним договір найму спірної квартири та відкрити на його ім'я особовий рахунок.

У березні 2017 року ОСОБА_5, ОСОБА_6 подали зустрічний позов до суду, у якому просили усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та зобов'язати ОСОБА_4 не чинити їм перешкоди у користуванні квартирою, посилаючись на те, що ОСОБА_4 шляхом зміни замка у вхідних дверях, обмежив їм доступ до квартири АДРЕСА_1, що зафіксовано працівниками поліції.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 13 березня 2017 року позов ОСОБА_4 в частині вимог про зміну договору найму житлового приміщення залишено без розгляду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року, у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 та зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні його первісного позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення його позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. ст. 71, 72 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та встановивши, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 частково оплачують вартість комунальних послуг за квартиру, періодично відвідують помешкання, зберігають у квартирі свої речі, дійшли обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення первісного позову ОСОБА_4 про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. До того ж суди встановили, що причиною періодичної відсутності відповідачів у квартирі є неприязні відносини між членами сім'ї та хворобливий стан ОСОБА_4

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 18 квітня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 12 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук А.В. Маляренко
О.В. Ступак

Колегія суддів: