Справа № 642/5202/16-ц
Провадження № 2/642/131/17
16 серпня 2017 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
Головуючого -судді Грінчук О.П.,
За участю секретаря Радько В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, зацікавлена особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
позивач подав до суду позов та просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, вказуючи, що ОСОБА_1, є власником квартири АДРЕСА_1. Відповідач була прописана у вказану квартиру після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1. Шлюб між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачкою, ОСОБА_2 розірвано. З цього часу, відповідачка ОСОБА_2, не мешкає за адресою: АДРЕСА_1, своїх особистих речей не тримає, кореспонденція на її ім'я не надходить, участі в обслуговуванні нерухомості та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, права власності на квартиру не має. Реєстрація Відповідача є перешкодою для реалізації прав власника щодо вказаної квартири Позивачем, у зв'язку з чим він звернувся з вказаним позовом до суду.
У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у позові. Проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать матеріали справи.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, провівши у сукупності дослідження матеріалів справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав:
у відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Так, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1, є власником квартири АДРЕСА_1.
Відповідач була прописана у вказану квартиру після реєстрації шлюбу з ОСОБА_1.
Шлюб між позивачем, ОСОБА_1 та відповідачкою, ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №345 від 22 листопада 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1.
З цього часу, відповідачка ОСОБА_2, не мешкає за адресою: АДРЕСА_1, своїх особистих речей не тримає, кореспонденція на її ім'я не надходить, участі в обслуговуванні нерухомості та сплаті всіх комунальних платежів не приймає, права власності на квартиру не має.
Вищезазначений факт підтверджується актом мешканців будинку АДРЕСА_1 від 22.07.2016 року. Реєстрація ОСОБА_2, порушує право власності як власника квартири. Позивач оплачує зайві комунальні послуги за відповідача, який значиться зареєстрованим в квартирі.
Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 315, 317, 319, 321 ЦК України)
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України , ст.. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім»ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод з здійснення ним права користування та розпорядження своїм майном.
У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України)
У відповідності до ч.1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім»ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У відповідності до ч. 1 ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житло, які проживають разом з ним, мають на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, враховуючи час протягом якого відповідач не проживає в квартирі позивача, він є таким, що втратив право користування цією жилплощею.
Факт реєстрації відповідача, формально надає йому право на користування житловою площею і відповідно призводить до зайвого нарахування відповідних комунальних платежів, що перешкоджає вільній реалізації позивачем право користування будинком.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до п.3.1. Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який затверджено Наказом МВС України від 22.11.2012 року:" Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою".
Зазначені вище положення дублюються також у ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні".
Встановивши дані обставини, суд приходить до висновку, що наявність реєстрації відповідача у квартирі, наймачем якого є позивач, порушує його права на вільне володіння та користування власністю, тому позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням.
Судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням у подальшому може бути підставою для зняття особи з реєстраційного обліку.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 130, 174, 209, 212, 214, 215 ЦПК України; ст. ст. 319, 391 ЦК України, ст.ст. 71, 72 ЖК України суд, -
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, зацікавлена особа: Департамент реєстрації Харківської міської ради, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати відповідача - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору - 551, 20 грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які були відсутні при його оголошенні, в той же самий строк з часу його отримання.

Заочне рішення може бути переглянуто судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: Грінчук О.П.