АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження 22-ц/796/8095/2017 Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Іванченко М.М.

при секретарі Задерей І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа: Орган опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задоволено.

Позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 щомісячно в розмірі 1 000 грн., але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 18.06.2015 року і до досягнення сином ОСОБА_4 повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 вересня 2017 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції.

В судовому засіданні представник відповідача підтримав апеляційну скаргу.

Інші учасники судового процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі 1000 грн. щомісячно.

Посилається на те, що вона проживала в цивільному шлюбі з ОСОБА_1, від якого мають сина ОСОБА_4, проте з квітня 2006 року перестали проживати разом та вести спільне господарство.

В свідоцтві про народження дитини батьком ОСОБА_4 записаний ОСОБА_1

Відповідач фактично відмовився від дитини, не виявляє бажання спілкуватися з сином не цікавиться його розвитком, здоров'ям, фактично втратив родинний зв'язок. Дитина весь час проживає з матір'ю, яка займається його вихованням та матеріальним забезпеченням, що призвело до виникнення скрутного матеріального становища позивачки та є підставою її звернення з даним позовом у судовому порядку.

Відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов'язків, а тому має бути позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_4.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьком

ОСОБА_4 являється ОСОБА_1 (а.с.6)

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації № 19 від 28.09.2015 року , орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч. 3 статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Враховуючи вищевказане, висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, суд дійшов вірного висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та не приймає до уваги доводи апеляційної скарги виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давностітощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторінвипливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позовзадовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілитиміж сторонамисудові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 214 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що внаслідок проведеного заочного розгляду справи відповідач був позбавлений можливості безпосередньо суду надати свої пояснення та докази на спростування позовних вимог позивача, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки з матеріалів справи вбачається, що судові повістки про розгляд справи неодноразово направлялися на адресу ОСОБА_1 та повернулися до суду без вручення за закінченням терміну зберігання.

Крім того, позивач в суді першої інстанції пояснила, що відповідач постійно спілкувався з нею, а тому він був обізнаний про розгляд справи.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження батьком ОСОБА_4 являється ОСОБА_1

В судовому засіданні в апеляційному суді представник ОСОБА_1 стверджував, що відповідач не являється біологічним батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, а є лише донором.

Колегія суддів вказане твердження оцінює критично.

Згідно ч.1 ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, пред'явивши позов про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини.

Проте, доказів відповідно до приписів статей 58-59 ЦПК України щодо оспорювання відповідачем батьківства відносно ОСОБА_4 в передбаченому законом порядку суду не надано.

В апеляційному суді представник відповідача підтвердив, що на даний час позову про оскарження батьківства щодо дитини позивача відповідачем до суду не подано.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна стороназобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оскільки доказів на спростування батьківства встановленого на підставі свідоцтва про народження дитини матеріали справи не містять, колегія суддів не вбачає підстав для звільнення відповідача від сплати аліментів на сина ОСОБА_4.

Крім того, колегія суддів зазначає, що вимога апеляційної скарги про скасування заочного рішення суду та ухвалення нового рішення, яким призначити справу до розгляду в загальному порядку не входить до повноважень апеляційного суду за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції,передбачених статтею 307 ЦПК України.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий Судді