Справа № 567/721/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне рішення)

09 жовтня 2017 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - Венгерчук А.О.

секретар - Стаднікова А.Г.

з участю представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди

встановив:

ОСОБА_3, ОСОБА_1 звернулись до Острозького районного суду з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначають, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить автомобіль НОМЕР_1, 1988 року випуску. Вказаний автомобіль ОСОБА_3 згідно довіреності було передано в управління ОСОБА_5, а ним ОСОБА_1

07.08.2013 року ОСОБА_4, керуючи належним ОСОБА_3 автомобілем, з дозволу ОСОБА_1 та за проханням самого відповідача, приблизно о 11:35 год. рухаючись в напрямку с.Власівка зі сторони центра м.Баришівка Київської області, поблизу Баришівської ЦРЛ, не врахував дорожні умови, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на праве узбіччя по ходу руху, після чого з"їхав в правий кювет, де здійснив зіткнення з деревом.

Вказують, що в ході досудового розслідування даного випадку було встановлено, що водій автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_4 грубо порушив вимоги ПДР України, а саме: п.12.1 згідно якого під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що первозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та керувати ним; п.10.1 згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам. Перелічені порушення ПДР України ОСОБА_4 знаходяться в причинному звязку із дорожньо-транспортною пригодою та наслідками що настали.

10.08.2013 року постановою ст. слідчого СВ Баришівського РВ ГУМВС України в Київській області кримінальне провадження за фактом дорожньо-транспортної пригоди, було закрито за відсутністю в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України.

Вказують, що внаслідок спричиненої ОСОБА_4 дорожньо-транспортної пригоди автомобіль НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження та за технічним станом ремонту не підлягає, що унеможливлює його подальшу експлуатацію.

За вказаних обставин позивач ОСОБА_3 просить суд стягнути з ОСОБА_4 на свою користь 55200 грн. майнової шкоди - вартості легкового автомобіля НОМЕР_3, що належав йому на праві приватної власності.

Окрім того, позивач ОСОБА_1 вказує, що внаслідок вчиненої ОСОБА_4 дорожньо-транспортної пригоди, йому було завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях через ДТП, у погіршенні якості життя через неможливість використання автомобіля в повсякденному житті та власних справах, в зміні звичайного ритму та способу життя, у витрачанні додаткових коштів. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 25000 грн. та вважає, що отримання саме такої суми зможе компенсувати йому втрати морального характеру, зокрема тривалий час існування без автомобіля, емоційні навантаження в звязку з цим, порушення звичайного способу життя та ритму життя і зможе відновити порушений пригодою та її наслідками його психоемоційний стан.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 пояснив, що автомобіль НОМЕР_3, 1988 року випуску згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АІС №117831, виданого Баришівським МРЕВ при УДАІ ГУ МВС України у Київській області належав на праві власності ОСОБА_3 Вказує, що даний автомобіль перебував в користуванні позивача ОСОБА_1, який використовував його для власних потреб та потреб його сім"ї.

07.08.2013 року ОСОБА_4, керуючи належним ОСОБА_3 автомобілем, з дозволу ОСОБА_1 та за проханням самого відповідача, здійснив ДТП внаслідок якої автомобіль отримав значні механічні пошкодження та подальшій експлуатації не підлягає. В зв"язку з цим вважає, що до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 підлягає вартість даного автомобіля та просить суд стягнути з відповідача середню ринкову вартість автомобіля з врахуванням висновку автотоварознавчої експертизи. Окрім того вказує, що позивачу ОСОБА_1 внаслідок ДТП було завдано моральної школди, яка полягає у погіршенні якості життя через неможливість використання автомобіля в повсякденному житті та власних справах, в зміні звичайного ритму та способу життя, у витрачанні додаткових коштів в звязку з неможливістю його використання. За вказаних обставин просить суд стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 25000 грн. завданої моральної шкоди а також витрати по сплаті судового збору. Окрім того просить стягнути з відповідача витрати за надання правової допомоги в сумі 2500 грн.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з"явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень проти позову не подав. За клопотанням представника позивача суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Заслухавши пояснення представника позивача, з"ясувавши всі обставини та дослідивши докази, якими позивачі обґрунтовують свої позовні вимоги, судом встановлено наступне.

07.08.2013 року о 11:35 год. в смт. Баришівка Київської області по вул.Леніна сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілія НОМЕР_3, під керуванням водія ОСОБА_4, в результаті якої даний автомобіль отримав механічні пошкодження.

З матеріалів справи встановлено, що за результатами розгляду матеріалів досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №001037 від 07.08.2013 року за ознаками ч.1 ст.286 КК України, ст. слідчим СВ Баришівського РВ ГУМВС України в Київській області відносно ОСОБА_4 10.08.2013 року винесено постанову про закриття даного кримінального провадження за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Одночасно, копія постанови була направлена до ВДАІ Баришівського РВ ГУМВС України в Київській області для оформлення матеріалів про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху України (а.с. 9).

01.11.2013 року постановою Острозького районного суду Рівненської області, провадження у справі про адміністративне правопорушення, вчинене ОСОБА_4, закрито, в зв'язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.115).

Відповідно до положень ч. 4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов"язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

У відповідності до п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення, суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінального провадження не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватись та оцінюватись судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов"язана відшкодувати шкоду.

Відповідно до приписів ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно із ч. 2, 5 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно постанови про акриття кримінального провадження від 10.08.2013 року вбачається, що в ході досудового розслідування даного випадку було встановлено, що 07.08.2013 року приблизно о 11:35 год. ОСОБА_4, керуючи автомобілем НОМЕР_3, рухаючись в напрямку с.Власівка зі сторони центра м.Баришівка Київської області, поблизу Баришівської ЦРЛ, не врахував дорожні умови, не вибрав безпечної швидкості руху, виїхав на праве узбіччя по ходу руху, після чого з"їхав в правий кювет, де здійснив зіткнення з деревом.

Одночасно було встановлено, що водій автомобіля НОМЕР_3 ОСОБА_4 грубо порушив вимоги ПДР України, а саме: п.12.1 ПДР України згідно якого під час вибору у встановлених межах безпечної швидкості руху водій повинен врахувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що первозиться і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та керувати ним; п.10.1 ПДР України згідно якого перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним та не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам; вищеперелічені порушення Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходяться в причинному звязку з ДТП та наслідками, що настали.

Оцінивши в сукупності постанову про закриття кримінального провадження №001037 у зв"язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України, постанову про закриття провадження по адміністративній справі відносно ОСОБА_4 в зв"язку із закінченням строку накладення адміністративного стягнення, передбаченого ст.124 КУпАП та матеріали справи, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4, керуючи 07.08.2013 року автомобілем НОМЕР_3 не дотримався вимог п.п. 12.1,10.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого здійснив ДТП, а отже, в результаті ДТП, що мала місце 07.08.2013 року винним у пошкодженні автомобіля, є саме ОСОБА_4

Винні дії ОСОБА_4, що пов"язані з порушенням ПДР України знаходяться в прямому причинно-наслідковому звязку із наслідками завдання шкоди власнику автомобіля НОМЕР_3, який належить ОСОБА_3, позивачу по справі.

Враховуючи викладене, суд погоджується з позицією позивача про недотримання ОСОБА_4 ПДР України, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди і пошкодження його майна.

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" .

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до абз. 3 п. 3 ч.1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальнику) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплат) у, а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору

У п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз'яснено, що відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Тобто, якщо позивачу недостатньо сплаченої страховиком суми страхового відшкодування (виплати), він має право вимоги до винної у ДТП особи у розмірі, що складає різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням.

Водночас, згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, визначено що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності. Таким чином потерпілому, як кредитору, належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В судовому засіданні встановлено, що страхове відшкодування за даним старховим випадком позивачу не виплачувалось, відомості про те що відповідач застрахував свою цивільно-правову відповідальність матеріалах справи відсутні, наявний в матеріалах справи страховий поліс стосується прав третіх осіб.

Таким чином, з огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення реалізації права позивачів на відшкодування шкоди, завданої вналідок ДТП, безпосередньо особою, яка завдала шкоди, відповідачем ОСОБА_4, що не позбавляє відповідача права в подальшому порушувати питання про захист його майнового інтересу як страхувальника в частині визначення розміру страхового відшкодування за страховим випадком дорожньо-транспортною пригодою.

Згідно зі ч. ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Як вбачається із висновку судової автотоварознавчої експертизи №8582 від 18.07.2017, середня ринкова вартість автомобіля марки "Опель-Омега", 1988 року випуску, з робочим обємом двигуна 2000 см?, кузов седан, станом на 07.08.2013 року (на момент ДТП) складає 19260 грн. (а.с.104-106).

Таким чином, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає відшкодуванню матеріальна шкода, завдана внаслідок ДТП в розмірі середньої ринкової вартості автомобіля марки "Опель-Омега", 1988 року випуску, що становить 19260 грн.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 31.03.1995 року № 4 обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до обгрунтувань позивача ОСОБА_1 щодо моральної шкоди, викладених в позовній заяві, завдана йому моральна шкода полягає у виникненні різного роду душевних страждань, котрі буди викликані дискомфортом у зв"язку із неможливістю використовувати автомобіль за його прямим призначенням, а також сильним психотравмуючим стресом, викликаним хвилюванням. Вказує, що пошкодження автомобіля призвело до порушення звичного способу життя, адже він був засобом перевезення, у витрачанні додаткових коштів. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 25000 грн. та вважає, що отримання саме такої суми зможе компенсувати йому втрати морального характеру, зокрема тривалий час існування без автомобіля, емоційні навантаження в звязку з цим, порушення звичайного способу життя та ритму життя і зможе відновити порушений пригодою та її наслідками його психоемоційний стан.

Оскільки з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивач зазнав душевних страждань у зв"язку з отриманням незначних тілесних ушкоджень внаслідок ДТП (згідно постанови про закриття кримінального провадження), неможливістю подальшого використання автомобіля, відповідальним за заподіяння позивачу моральної шкоди є відповідач ОСОБА_4

Вирішуючи питання про визначення розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд у відповідності з вимогами ст.23 ЦК України та виходячи з п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4, враховує характер правопорушення, глибину душевних і фізичних страждань позивача, ступінь вини особи, яка завдала моральну шкоду, вимоги розумності і справедливості, вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3000 грн. відшкодування моральної шкоди. Визначений позивачем розмір відшкодування моральної шкоди у 25000 грн., суд вважає не доведеним та не обґрунтованим.

За таких підстав, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Статею 79 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов"язаних з розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом справи належать: витрати на правову допомогу та витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням експертиз, витрати пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи, витрати пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Враховуючи наведене, та те, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню однак позивачем було сплачено судовий збір в межах необхідного мінімуму встановленого законом, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1100,40 грн.

Окрім того, з відповідача на користь позивачів слід стягнути судові витрати за проведення автотоварознавчої експертизи по 561,50 грн. кожному.

Вирішуючи питання про відшкодування на користь позивача ОСОБА_1 витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 84 ЦПК України витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Ухвалою ВССУ у справі №6-32389ск15 встановлено, що розмір витрат на правову допомогу у цивільній справі визначається домовленістю (договором) між стороною у справі та особою, яка надає правову допомогу і не повинен перевищувати граничний розмір встановлений ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Склад та розмір таких витрат є предметом доказування у справі. Доказами витрат є: договір доручення або про надання правової допомоги, акт приймання-передачі виконаних робіт та документи, які свідчать про оплату гонорару (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Можуть бути також стягнуті витрати на правову допомогу, які понесені стороною і у разі вчинення дій поза судовим засіданням, але у конкретній справі, що розглядається судом. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною або її представником витрати.

Оскільки будь-яких доказів, що позивачем були понесені документально підтверджені витрати, пов"язані з оплатою правової допомоги (акту приймання-передачі виконаних робіт та документів, які свідчать про оплату гонорару) суду не надано, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову в частині відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 2500 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57, 61, 79, 88, 209, 212, 214-215, 224-229 ЦПК України

вирішив:

позов задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 19260 (девятнадцять тисяч двісті шістдесят) гривень середньоринкової вартості автомобіля "опель Омега"1988 року випуску, майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 3000 (три тисячі) гивень моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 1100,40 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_3 судові витрати за проведення експертизи по 561,50 грн. кожному.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Рівненської області через Острозький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Сторони, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Острозького районного судуОСОБА_6