Справа № 266/410/17
Провадження№ 2/266/424/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року м. Маріуполь

Приморський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Сараєва І.А.,

при секретарі - Рухман О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" про поновлення на роботі з виплатою місячного заробітку, визнання наказу №11 від 13 січня 2017року про звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017р. позивач звернувся до суду з зазначеним позовом, вимоги якого в подальшому були уточнені, в якому просив визнати його звільнення за наказом № 11 від 13.01.2017 року за ст..40 п.7 КЗпП України незаконним, поновити його негайно на посаді такелажника судового групи стивідорних робіт служби транспорту департаменту логістики та забезпечення ТОВ «СРЗ» з виплатою місячного заробітку, та стягнути з відповідача ТОВ «СРЗ» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 січня 2017 року по день ухвалення судом рішення .

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат ОСОБА_2 у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали, надали суду аналогічні пояснення у відповідності до заявлених вимог, в обґрунтування пояснили наступне. Позивач з 09.06.2003 року працював в ТОВ «СРЗ» такелажником судовим групи стивідорних робіт служби транспорту департаменту логістики та забезпечення ТОВ «СРЗ», дану посаду він займав до дати звільнення. 11 лютого 2016 року була створена і почала діяти на підприємстві Первинна Профорганізація працівників ТОВ «СРЗ» в структурі КВПУ ВПС «Захист справедливості». На підставі Статуту, його обрано заступником голови НППО, а ОСОБА_3 стивідора групи стивідор них робіт служби транспорту департаменту логістики та забезпечення ТОВ «СРЗ» було обрано головою НППО. Вважають, що звільнення позивача з посади, було продиктовано з боку керівництва лише неприязливим відношення до профорганізації, заступником голови якої він є. Заперечують проти того, що ОСОБА_1 знаходився 15 грудня 2016року на роботі в нетверезому стані. 22 грудня 2016 року до НППО надійшло подання генерального директора ТОВ «СРЗ» на попередній дозвіл на звільнення членів профспілки ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а 26 грудня 2016 року також надійшло подання до ВПС «Захист справедливості» на звільнення членів виборного профоргану, а саме ОСОБА_1, як заступника голови НППО, та ОСОБА_3, як голови НППО. В передбачений законодавством термін виборний орган НППО 04 січня 2017року розглянув подання роботодавця, та надав обґрунтовану відмову на звільнення членів профспілки, а 13 січня 2017року ВПС «Захист справедливості» розглянув подання роботодавця на звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_3, і також надав обґрунтовану відмову. Вважають, що наказ про звільнення ОСОБА_1 за ст..40 п.7 КЗпП України є недійсним, оскільки відповідач його звільнив з порушенням процедури звільнення тобто без згоди профспілки. Просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності, у судовому засіданні позов не визнав, вважає позовні вимоги безпідставними, та просив у їх задоволенні відмовити. В обґрунтування заперечень зазначив наступне. Позивач дійсно працював в ТОВ «СРЗ» тривалий час на посаді такелажника судового групи стивідорних робіт служби транспорту департаменту логістики та забезпечення ТОВ «СРЗ». 15 грудня 2016року , під час робочої зміни, позивач був знайдений представниками охорони ТОВ «СРЗ» в нетверезому стані. Позивача було відсторонено від роботи, було складено акт про його знаходження на роботі в нетверезому стані, було запропоновано пройти медичний огляд ОСОБА_1 відмовився. Членство позивача у Первинна Профорганізація працівників ТОВ «СРЗ» в структурі КВПУ ВПС «Захист справедливості» , ні яким чином не стало причиною для складання акту про знаходження в нетверезому стані, а в подальшому і звільнення за п.7 ст.40 КЗпП України. З боку підприємства було дотримано усіх вимог законодавства, що передбачені при звільнені за даною статтею Закону. Підприємство зверталось письмово до профспілки членом якої є позивач, та до ВПС «Захист справедливості» про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 за п.7 ст.40 КЗпП України, але отримало необґрунтовану відмову в звільнені позивача. Вважає,що позивач дійсно знаходився на робочому місці в нетверезому стані, підприємство обґрунтовано звільнило позивача з займаної посади за п.7 ст.40 КЗпП України, вимоги Закону з боку підприємства та процедура звільнення були дотримані. Просив відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що 15.12.2016 був її робочий день. Попросила ОСОБА_3 дозволити випити спиртне, так як були проблеми у родині. Останній дозволив. Вони з ОСОБА_4 випивали, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до них приєднались. Коли випили, в приміщення зайшла охорона. Пройшли з охороною на КПП, де написали пояснення, всіх чотирьох відсторонили від роботи. Ніякого насилля з боку охорони не було. Спиртне принесла на роботу вона «за пазухою». ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вживали спиртні напої при неї. В подальшому її попередили про звільнення з роботи за вживання алкоголю та вона поговорила з начальником відділу кадрів, розкаялась у скоєному та була звільнена 11.01.2017 року. за згодою сторін.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила наступне, 15.12.2016року був її робочий день. Вони з ОСОБА_5 вживали алкоголь, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 до них приєднались. Коли випили, в приміщення зайшла охорона. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 вживали спиртні напої при неї. Пройшли з охороною на КПП, де написали пояснення, всіх чотирьох відсторонили від роботи. Ніякого насилля з боку охорони не було. З наступного дня вона була у відпустці та коли вийшла на роботу 17.01.2017 року була звільнена за згодою сторін, так як прийшла до начальника відділу кадрів та попросила не звільняти за вживання алкоголю. Вона не могла бути присутньою на засіданнях профспілкого комітету а ні 04.01.2017року,а ні 12.01.2017 року оскільки була по 16.01.2017року у відпустці.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що в ніч з 15.12.2016 на 16.12.2016 року вони з ОСОБА_4 в робочу зміну вживали спиртні напої, оскільки роботи не було, вони сиділи випивали. Спиртне вона принесла на роботу, потім ОСОБА_1 та ОСОБА_3 до них приєднались. Хвилин через 20-40 зайшла охорона.

Суд, вислухавши сторін, допитавши свідків та дослідивши письмові матеріали справи, вважає позовні вимоги необґрунтованими та у задоволенні позову відмовляє з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 тривалий час працював на ТОВ «СРЗ» на посаді такелажника судового групи стивідорних робіт служби транспорту департаменту логістики та забезпечення ТОВ «СРЗ», що підтверджено даними з трудової книжки (а.с. 11-14 ).

Згідно протоколу про затримання №77 від 15 грудня 2016 року, ОСОБА_1 був виявлений та затриманий на робочому місці начальником зміни та охоронців,з різким запахом алкоголю. Акт відмови ОСОБА_1 від проходження огляду долучається, який від проходження медичного огляду відмовився (а.с.52).

Згідно пояснень ОСОБА_3, написаних власноручно 16 грудня 2016року, останній повідомляє, що він дійсно розпивав спиртні напої на території ТОВ «СРЗ» в робочий час під час робочої зміни з 19 години 00 хвили 15 грудня 2016 року разом із підлеглими ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Була розпита пляшка горілки (а.с.49)

До протоколу про затримання ОСОБА_1 було долучено акт фіксації про відмову в проходженні медичного огляду (а.с.52), акт про відсторонення від роботи (а.с.53)- всі ці документи підписані ОСОБА_1 В судовому засіданні а ні позивач, а ні його представник не спростували дані факти.

Згідно табеля робочого часу, 15-16 грудня 2016 року у ОСОБА_1 була робоча зміна (а.с.10).

21 грудня 2016 року ТОВ СРЗ звернулось з письмовим звернення до Первинної Профорганізації працівників ТОВ «СРЗ» в структурі КВПУ ВПС «Захист справедливості» про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з посади за п.7 ст.40 КЗпП України (а.с.54)

21 грудня 2016 року ТОВ СРЗ звернулось з поданням до Всеукраїнської профспілки «Захист справедливості» на звільнення ОСОБА_1 за п.7 ст. 40 КЗпП України (а.с.56).

Згідно протоколу засідання Первинної Профорганізації працівників ТОВ «СРЗ» в структурі КВПУ ВПС «Захист справедливості» від 12 січня 2017 року, на засіданні якої були присутні 25 членів профспілки та виступали: Ількевич, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_4 - було вирішено відмовити в наданні згоди на звільнення ОСОБА_1 та інших з посад за п.7 ст.40 КЗпП України. Підписаний даний протокол ОСОБА_3 та ОСОБА_8 Також визначено результати голосування «за» прочерк, «проти»- нуль також нуль «утрималось» (а.с.16-21 ) В ході судового засіданні та при допиті свідків було виявлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не були присутніми під час проведення засідання профорганізації, більш за того - ОСОБА_5 , на дату проведення засідання профспілки була звільнена з підприємства 11 січня 2017 року (а.с.150-152), а ОСОБА_9 знаходилась у відпустці (а.с.133-134).

Листом від 13 січня 2017 року Всеукраїнська професійна спілка «Захист справедливості» відмовляє від надання згоди на звільнення ОСОБА_1 з ТОВ СРЗ» за п.7 ст.40 КЗпП України (а.с.23). В обґрунтування своєї відмови профспілка рекомендувала адміністрації підприємства ознайомитись з постановами Пленуму ВСУ та судовою практикою за 2012 рік. Суд вважає, що дана відповідь не є обґрунтованою , не містить доказів , які спростовують висновки відповідача про знаходження ОСОБА_1 під час робочої зміни в нетверезому стані, має ознаки формальної відповіді.

Листом від 13 січня 2017року за №02 ОСОБА_1 був повідомлений адміністрацією ТОВ «СРЗ» про звільнення за ст..40 п.7 КЗпП України з 16 січня 2017року (а.с.25).

Наказом від 13 січня 2017року ОСОБА_1 був звільнений з ТОВ «СРЗ» за п.7 ст.40 КЗпП України з 16 січня 2017року (а.с.57)

Згідно положень ст..57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.7 ст.40 КЗпП України - трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його дії, може бути розірваний власником чи уповноваженим органом у випадку появлення на робітничому місці в нетверезому стані, в стані наркотичного або токсичного спяніння.

Згідно до вимог ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору за п.7 ст. 40 КЗпП України може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

У разі, якщо виборний орган первинної профспілкової організації не утворюється, згоду на розірвання трудового договору надає профспілковий представник, уповноважений на представництво інтересів членів професійної спілки згідно із статусом.

Рішення виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представництва) про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути обґрунтованим. У разі якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Відповідно до ст. 43 КЗпП України, ст. 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець, має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Для працівників, обраних до профспілкових органів, ст. 252 КЗпП України, ст. 41 Закону України «Про професійні спілки,їх права та гарантії діяльності» встановлені додаткові, окрім вказаних у зазначених правових нормах, гарантії при звільненні і передбачено, що їх звільнення допускається за наявності попередньої згоди виборного органу, членами якого вони є, а також вищестоящого виборного органу цієї профспілки.

Виходячи з наведених норм та враховуючи, що необґрунтованість рішення профспілкового органу породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення цього права, то суд зобовязаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості.

Оскільки зміст поняття обґрунтованості рішення профспілкового органу закон не розкриває, то така обґрунтованість повинна оцінюватись судом виходячи із загальних принципів права і засад цивільного судочинства (ст. 8 Конституції України, ст. 3 ЦК України, ст. ст. 1, 213 ЦПК України) та лексичного значення (тлумачення) самого слова «обґрунтований», яке означає «бути достатньо, добре аргументованим, підтвердженим науково, переконливими доказами, доведеними фактами».

Отже, рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору повинно бути достатньо, добре аргументованим та містити посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника або посилання на неврахування власником фактичних обставин, за яких розірвання трудового договору з працівником є порушенням його законних прав.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 1 липня 2015 року у справі №6-703цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для усіх судів України.

Суд вважає, що протокол засідання Первинної Профорганізації працівників ТОВ «СРЗ» в структурі КВПУ ВПС «Захист справедливості» від 12 січня 2017 року не містить обґрунтування відмови в наданні згоди на звільнення за п.7 ст.40 КЗпП України, а лише посилання на правові висновки ВСУ та власне трактування практики ВСУ, не містить достатніх переконливих доказів, які могли спростувати знаходження ОСОБА_1 в стані алкогольного спяніння під час робочої зміни. До того ж, під час слухання справи було виявлено, що вписані в протокол особи зовсім не були присутні під час засідання, протокол не містить результатів голосування. Дані факти, а ні позивач, а ні його представник не спростували під час судового слухання, не навели додаткових доказів своєї правоти.

Відповідно до розяснень постанови №9 від 06.11.1992 р. п.25 Пленуму Верховного Суду України вирішуючи позови поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі,що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного спяніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обовязки. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне спяніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів, яким суд має дати відповідну оцінку.

Стан алкогольного спяніння ОСОБА_1 підтверджено протоколом затримання останнього з різким запахом алкоголю під час робочої зміни 15 грудня 2016 року, актом відмови від проходження медичного огляду, власноручними, поясненнями ОСОБА_3 та інших затриманих, де останні не заперечують, що знаходяться в стані алкогольного спяніння також вказано кількість розпитого спиртного разом з ОСОБА_1. Також допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт вживання ОСОБА_1 алкоголю 15 грудня 2016року під час робочої зміни, спростували ствердження про застосування насильства з боку охорони.

Таким чином суд вважає, що позивач та його представник не довели суду обставин підтверджуючих, що звільнення ОСОБА_1 відбулось з порушенням діючого законодавства та з надуманих підстав. Також ОСОБА_1 не довів суду обставин, що він знаходився на робочому місці в тверезому стані , не спростував доказів відповідача про знаходження на робочому місці в нетверезому стані, а тому в задоволенні позову відмовляє.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 58-60, 212-215 ЦПК України, ст.ст.40, 43 , КЗпП України , суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "СРЗ" про поновлення на роботі з виплатою місячного заробітку, визнання наказу №11 від 13 січня 2017року про звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області, через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-дений строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Сараєв І. А.