Справа № 202/6148/15-ц
пров. 2/202/2249/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 жовтня 2017 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

у складі : судді- Бєльченко Л.А.

при секретарі- Федорченко А.І.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платінум Банк» про захист прав споживача,стягнення суми, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» у якому, уточнивши свої позовні вимоги, просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на її користь кошти за договором № 00309025 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» від 19.12.2014 року: проценти на суму вкладу в розмірі 1574,44 доларів США; три проценти річних від простроченої суми грошового зобов'язання в розмірі 410,69 доларів США; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на її користь суму неповернутого вкладу за договором № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015 року в розмірі 174,02 доларів США; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на її користь кошти за Договором № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015року: проценти на суму вкладу в розмірі 3,97 доларів США; три проценти річних від простроченої суми грошового зобов'язання в розмірі 2,65 доларів США; стягнути з Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на її користь на відшкодування моральної шкоди - 20000,00 гривень.

В обґрунтування вказаних позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що 19.12.2014 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» в особі відділення № 3 Публічного акціонерного Товариства «Платинум банк» міста Дніпропетровська був укладений строковий банківський договір № 00309025 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця».

За пунктом 1.1 договору відповідач прийняв від неї вклад у розмірі 20 000 доларів США, здійснивши на підставі платіжного доручення № 1 від 19.12.2014 року перерахування коштів в сумі вкладу з поточного/карткового рахунку НОМЕР_2, відкритого у відповідача на її ім'я, на вкладний банківський рахунок НОМЕР_3, з зобов'язанням повернути вклад та сплатити проценти за його користування на умовах та в порядку, передбачених договором.

За положеннями пунктів 2.2, 2.3, 2.5, 3.1, 3.2 договору повернення вкладу повинно було відбутися за її заявою 19 березня 2015 року зі сплатою процентів за його користування за фіксованою процентною ставкою у розмірі 11,7 % річних, розрахованими на дату повернення вкладу, шляхом повернення вкладу та нарахованих процентів на картковий/поточний рахунок НОМЕР_2.

Відповідно до пункту 4.1 укладений з відповідачем договір набув чинності з моменту укладання, в частині зберігання вкладу - з моменту його внесення до моменту повернення їй всієї наявної суми вкладу, а в частині розрахунків до повного виконання грошових зобов'язань.

19 березня 2015 року відповідно до пункту 2.2 договору, а саме, в дату коли вклад разом зі всіма нарахованими на нього відсотками підлягав поверненню, вона звернулася до відповідача з вимогою повернення вкладу. За пропозицією відповідача, яка полягала в тому, що для спрощення процедури повернення всього вкладу необхідно укласти новий вкладний банківський договір, не вдаючись в тонкощі такої пропозиції, вона погодилася на укладання та уклала з відповідачем договір № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015 року, за яким на вкладний рахунок № НОМЕР_1 передбачалось зарахування строком на три місяці 200 доларів США від суми вкладу, який підлягав поверненню за договором від 19.03.2014 року. Довіряючи відповідачу та розраховуючи на те, що за його пропозицією буде повернуто решту вкладу у розмірі 19800 доларів США разом з нарахованими процентами, в цей же день, вона підписала складену відповідачем заяву - замовлення про забезпечення відповідачем каси готівковими коштами в сумі 19800 доларів США для зняття з власного рахунку, а саме з № НОМЕР_2, починаючи з 24 березня 2015 року.

Починаючи з 19.03.2015 року за її вимогою про повернення вкладу, відповідач повинен був за чотири дні забезпечити касу готівковими коштами та 24.03.2015 року повернути їй суму вкладу у розмірі 19800 доларів США разом з нарахованими процентами за користування ним. У визначений заявою-замовленням строк, банківський вклад відповідач не повернув. З каси відповідача, з власного рахунку № НОМЕР_2, вона не змогла отримати належний їй вклад згідно умов договору № 00309025 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» від 19.12.2014 року. За наступними відвідуваннями відповідача та за письмовою заявою 06.04.2015 року відповідач також вклад не повернув.

Маючи підстави вважати, що відповідач розмістив вклад на депозитному рахунку № НОМЕР_1, за заявою від 15.04.2015 року, вона стала вимагати повернення вкладу з зазначеного рахунку. Те, що вклад дійсно був розміщений на депозитному рахунку № НОМЕР_1, а не на рахунку № НОМЕР_2, в наступному підтвердив і сам відповідач своїми довідками № 20-03-34/138-ДЗ від 10.04.2015 року, № 20-05034/140-ДЗ від 10.04.2015 року, котрі були надані їй в процесі відвідування відповідача з вимогами повернення вкладу. Будь-яких розпоряджень відповідачу про розміщення вкладу на рахунку № НОМЕР_1 вона не надавала, тим більше що нею була подана заява про повернення вкладу в розмірі 19800 доларів США. За письмовими вимогами до відповідача про повернення вкладу від 20.04.2015 року, 22.04.2015 року, а також за зверненням до контролюючих органів від 29.04.2015 року, вклад також не було повернуто.

Втративши надію на повернення вкладу в доларах США, маючи особливу потребу в грошових коштах, пов'язану зі станом здоров'я через похилий вік, наївно вважаючи, що відповідач дійсно має проблеми з готівковим доларом США і через це не може повернути вклад, про що він зазначав у своїх відповідях, вона 11.06.2015 року письмово звернулася до відповідача з пропозицією, за котрою відповідач міг би придбати долари США та розпочати частинами повертати вклад, але така пропозиція керівництвом банку залишена без розгляду.

Використавши всі можливості, котрі вона могла вчинити на повернення свого вкладу, при очевидному небажанні відповідача повертати вклад та через його відверто недобросовісні дії, пов'язані з маніпулюванням вкладом, наданням оманливої інформації відносно вкладу, вчиненням дій, на котрі вона не надавала розпорядження, вона вимушена звертатись за судовим захистом.

Так як відповідачем не здійснено повернення вкладу разом з нарахованими за користування ним процентами за її вимогами, відповідач продовжив користуватися вкладом в розмірі 19800 доларів США, позбавивши її можливості користуватися, розпоряджатися належними на праві власності коштами. Оскільки, всупереч її волі відповідач на час звернення до суду продовжував користуватися вкладом, то до такого користування мають застосовуватися положення договору банківського вкладу, зокрема, у визначенні річної процентної ставки на суму вкладу, яка згідно пункту 2.3 договору становить 11,7 процентів річних, а також положення статті 625, 1061 ЦК України, згідно яких відповідач зобов'язаний сплатити проценти на суму вкладу до дня, котрий передує його поверненню, а також три проценти річних від простроченої суми, внаслідок відсутності визначення договором іншої відповідальності за невиконання відповідачем умов договору.

19 березня 2015 року під час вчинення дій з повернення вкладу за попереднім вкладним договором, на забезпечення швидкого його повернення, з відповідачем було укладено договір № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015 року, за яким згідно з наданою відповідачем випискою по її особовому рахунку на вкладний рахунок № НОМЕР_1 за 19.03.2015 рік було зараховано 200 доларів США строком на три місяці, до 19.06.2015 року, з можливістю продовження строку зберігання вкладу.

13 липня 2015 року вона знову звернулася до відповідача з заявою про повернення вкладу за попереднім вкладним договором, а також про повернення вкладу-2 за договором-2. Будь-яких відповідей щодо повернення зазначених вкладів в тому числі і вкладу-2 відповідач не надав. Відсутність будь-яких відповідей щодо повернення вкладів вона розцінює як відсутність у відповідача намірів повертати вклад не тільки за першим договором, а і вклад за договором № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015 року.

Згідно умов пунктів 2.2, 3.5 договору-2 та чинного законодавства, після продовження строку зберігання вкладу-2, якщо вкладник не звернувся до банку за вкладом в дату його повернення, відповідач повинен повернути достроково вклад за заявою вкладника без перерахування процентів, нарахований в попередні строки зберігання.

Так як відповідачем не здійснено повернення вкладу-2 разом з нарахованими за користування ним процентів за її вимогою згідно умов договору-2 та чинного законодавства, відповідач продовжив і продовжує незаконно з 13 липня 2015 року користуватися вкладом в розмірі 200 доларів США, позбавивши її можливості користуватися, розпоряджатися належними на праві власності коштами.

Таким чином, внаслідок порушення відповідачем також зобов'язань за договором-2 вона вимушена звертатись за судовим захистом до суду та в судовому порядку вимагати повернення відповідачем вкладу-2 у розмірі 200 доларів США.

Укладаючи договір банківського вкладу та довіряючи свої грошові кошти відповідачу, вона розраховувала на добросовісну і справедливу поведінку відповідача, дотримання відповідачем всіх умов і положень договору та чинного законодавства.

Разом з тим, коли їй вкрай стали необхідними кошти, згідно умов договору вона звернулася до відповідача з вимогою повернення вкладу, але відповідач не виконав умови договору та вдався до недобросовісних і нечесних дій, незважаючи на її вік, їй виповнилось 78 років.

По суті, відповідач вмовив її відкрити у своєму банку вклад у розмірі 200 доларів США, котрий їй взагалі був не потрібний, але вона зробила це за рекомендаціями відповідача, розраховуючи на швидке отримання вкладу, в чому її переконував відповідач.

Згодом стало очевидним, що вклад відповідач повертати не збирався. Новий вкладний договір йому був потрібен щоб розмістити на рахунку цього вкладу 19800 доларів США, котрі банк повинен був їй видати, але не видав до теперішнього часу.

Такий висновок можливо зробити на підставі довідок, котрі надавав сам відповідач. Згідно цих довідок, за відсутності її розпорядження, відповідач здійснив розміщення вкладу у розмірі 19800 доларів США на рахунку № НОМЕР_1, замість забезпечення рахунку № НОМЕР_2 готівковим доларом США для їх зняття через касу відповідача.

За неодноразовими відвідуваннями та багаторазовою перепискою з відповідачем, банк посилався на неможливість виконання своїх зобов'язань з причини неможливості придбати готівкові долари США, але коли відповідачу була запропонована пропозиція з придбання готівкового долару США, відповідач ухилився від цієї пропозиції. Така обставина вказує на те, що за будь-яких умов відповідач не збирався і не збирається виконувати свої зобов'язання з поверненню вкладів, навіть за умови повернення вкладу частками за її пропозицією.

За пропозицією відповідача ознайомитись з його корпоративним сайтом, вона в пошуках способів повернення вкладу здійснила таке ознайомлення. Це ознайомлення призвело до висновку про вражаючі масштаби обману вкладників, котрі вчиняє відповідач по відношенню до них та по відношенню до неї, в тому числі з реклами щодо своєї надійності та виконання своїх зобов'язань, в той час як за вкладними договорами з нею відповідач не виконує свої зобов'язання та зобов'язання перед Нацбанком України, який надав йому стабілізаційний кредит на забезпечення своєчасного виконання цим банком своїх зобов'язань перед вкладниками - фізичними особами.

З новин корпоративного сайту відповідача, їй стало відомо, що відповідач отримав стабілізаційний кредит від Національного банку України. 27 березня постановою № 200/БТ Правління Національного банку України було ухвалено рішення про надання відповідачу стабілізаційного кредиту на 240 млн. гривень. За повідомленням прес-служби Нацбанку України стабілізаційний кредит відповідачу надано «з метою забезпечення своєчасного виконання цим банком своїх зобов'язань перед вкладниками - фізичними особами». В цьому прес-релізі особи, до яких вона зверталася з заявами про повернення вкладу, в тому числі і посадові особи відповідача, надали інформацію, що дійсно кредит рефінансування відповідачу надано для виконання його зобов'язань перед вкладниками - фізичними особами. Але надія отримати вклад у відповідача після отримання відповідачем коштів, що повинні були бути спрямовані на виконання зобов'язань перед вкладниками, виявилась марною. Відповідач і далі повідомляв про неможливість отримання готівкового долару США.

За таких обставин, коли у відповідача крім його власних ресурсів, з'явились додаткові ресурси на виконання зобов'язань перед вкладниками, коли відповідачу пропонувались способи виконання своїх зобов'язань реальною можливістю придбавати готівковий долар США та розпочати здійснювати частками повернення вкладу, відповідач не вчинив жодної дії, спрямованої на виконання своїх зобов'язань перед нею. Тому, будь-які посилання відповідача на відсутність його вини у порушенні виконання зобов'язання за банківським вкладним договором не може бути доведена. Вина відповідача у невиконанні своїх зобов'язань з неповернення вкладів є очевидною і доводиться наведеними обставинами. Навпаки, з метою неповернення вкладу, відповідач вдався до вчинення оманливих дій, вчинення дій, непередбачених вкладним договором (розміщення вкладу на іншому рахунку без її розпорядження), вводив в оману щодо відсутності можливості виконання своїх зобов'язань, в той час, коли у відповідача були реальні можливості їх виконати. Така поведінка є недобросовісною та несправедливою по відношенню до неї, та такою, що суперечить загальним засадам цивільного законодавства, закріплених у статті 3 ЦК України.

З 05.11.2015 року відповідач розпочав частинами здійснювати повернення вкладу за договором № 0039025 від 19.12.2014 року. Останню суму вкладу за цим договором відповідач повернув 10.12.2015 року. 10.12.2015 року відповідачем також було здійснено повернення частини вкладу за договором № 00309025 від 19.03.2015 року в розмірі 25,98 доларів США. Залишок у розмірі 174,02 долари США за цим договором відповідачем не повернуто.

Зазначені протиправні дії відповідача з неповернення вкладів призвели і призводять до моральних страждань, до перенесення стресу, гіпертонічного кризу, необхідністю звертатись за медичною допомогою до медичних закладів. Саме цим та іншими життєвими обставинами була викликана необхідність повернення вкладу. Заподіяну їй відповідачем моральну шкоду вона оцінює у 20 000 гривень та просить стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_2, підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надав на адресу суду письмові заперечення, в котрих зазначив, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 23.02.2017 року № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.02.2017 року № 743 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Відповідно до вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк» з 24.02.2017 року по 23.02.2019 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» . З моменту початку ліквідаційної процедури на правовідносини, що виникають з приводу зобов'язань Банку, розповсюджується дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а вимоги фізичних осіб-вкладників пред'являються до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Також представник відповідача зазначив, що у поданій позовній заяві позивач не зазначила в чому полягає завдана їй моральна шкода та не зазначено, з чого виходила позивач, розраховуючи розмір відшкодування моральної шкоди - 20 000,00 грн. Позивачем на підтвердження погіршення її самопочуття не надала жодного доказу, а також не надала інших доказів, що підтверджували б факт заподіяння останній моральної шкоди. Представник відповідача вважає позовні вимоги необґрунтованими та безпідставними, тому просив відмовити позивачеві у задоволенні позову, а справу розглянути за його відсутності (т. 2, а.с. 98-99).

Суд, вислухавши представника позивача, з'ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 19 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Платинум банк» був укладений договір № 00309025 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», за умовами котрого позивач передала відповідачу, а той прийняв від неї вклад у розмірі 20 000 доларів США, здійснивши на підставі платіжного доручення № 1 від 19.12.2014 року перерахування коштів в сумі вкладу з поточного/карткового рахунку № НОМЕР_2 позивача, відкритого у відповідача, на вкладний банківський рахунок № НОМЕР_3, з зобов'язанням повернути вклад та сплатити проценти за його користування на умовах та в порядку, передбачених договором, який долучений до матеріалів справи у копії.

Відповідно до п. 2.2, п. 2.3, п. 2.5, п. 3.1, п. 3.2 договору повернення вкладу повинно було відбутися за заявою позивача 19 березня 2015 року зі сплатою процентів за користування вкладом за фіксованою процентною ставкою у розмірі 11,7 % річних, розрахованими на дату повернення вкладу, шляхом повернення вкладу та нарахованих процентів на картковий/поточний рахунок позивача № НОМЕР_2, відкритий у відповідача.

19 березня 2015 року відповідно до пункту 2.2 договору, а саме, в дату коли вклад разом зі всіма нарахованими на нього відсотками підлягав поверненню, ОСОБА_1 звернулася до ПАТ «Платинум Банк» з вимогою про повернення вкладу, який своєчасно позивачу повернутий відповідачем не був, разом із тим за пропозицією відповідача, що полягала в тому, що для спрощення процедури повернення всього вкладу необхідно укласти новий вкладний банківський договір, позивач погодилася та уклала з відповідачем договір № 00337409 про розміщення вкладу «Вільні кошти» від 19.03.2015 року, за котрим на вкладний рахунок № НОМЕР_1 передбачалось зарахування строком на три місяці 200 доларів США від суми вкладу, що підлягав поверненню за договором від 19.03.2014 року.

Починаючи з 19.03.2015 року за вимогою позивача про повернення вкладу, відповідач повинен був за чотири дні забезпечити касу готівковими коштами та 24.03.2015 року повернути позивачці суму вкладу у розмірі 19800 доларів США разом з нарахованими процентами за користування коштами.

У визначений заявою-замовленням строк, банківський вклад відповідач не повернув позивачу. З каси відповідача, з власного рахунку № НОМЕР_2, позивач не змогла отримати належний їй вклад згідно умов договору № 00309025 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» від 19.12.2014 року.

Маючи підстави вважати, що відповідач розмістив вклад на депозитному рахунку № НОМЕР_1, за заявою від 15.03.2015 року, позивач стала вимагати повернення вкладу з зазначеного рахунку.

Те, що вклад дійсно був розміщений на депозитному рахунку № НОМЕР_1, а не на рахунку № НОМЕР_2, в наступному підтвердив і сам відповідач своїми довідками № 20-03-34/138-ДЗ від 10.04.2015 року, № 20- 05034/140-ДЗ від 10.04.2015 року, копії котрих долучені до матеріалів справи. Будь-яких розпоряджень відповідачу про розміщення вкладу на рахунку № НОМЕР_1 позивач не надавала.

За письмовими вимогами до відповідача про повернення вкладу від 20.04.2015 року, 22.04.2015 року, а також за зверненням до контролюючих органів від 29.04.2015 року, вклад також своєчасно не було повернуто позивачеві.

Як стверджує позивач, лише з 05 листопада 2015 року відповідач розпочав частинами здійснювати повернення вкладу за договором № 00309025 від 19.12.2014 року. Останню суму вкладу за цим договором відповідач повернув 10.12.2015 року.

10 грудня 2015 року відповідачем також було здійснено повернення частини вкладу позивачу за договором № 00309025 від 19.03.2015 року в розмірі 25,98 доларів США. Залишок у розмірі 174,02 доларів США за цим договором відповідачем повернуто позивачу не було.

Згідно з розрахунком, долученим до матеріалів справи, розмір процентів за договором № 00309025 від 19.12.2014 року складає 1574,44 доларів США за період з 20.03.2015 по 23.12.2015 рік за процентною ставкою депозитного договору в розмірі 11,7% з урахуванням періодів повернення відповідачем суми вкладу позивачеві за цим договором; -3% річних від простроченої суми за договором № 00309025 від 19.12.2014 року становить 410,69 доларів США за період з 20.03.2015 по 23.12.2015 рік за прострочення грошового зобов'язання з урахуванням періодів повернення відповідачем суми вкладу позивачці за цим договором; - розмір процентів на суму вкладу у розмірі 200 доларів США за договором року № 00337409 від 19.03.2015року становить 3,97 доларів США за період з 14.07.2015 року по 23.12.2015 рік за процентною ставкою депозитного договору в розмірі 4,5 % з урахуванням періоду повернення відповідачем позивачці частини суми вкладу за цим договором; -3 % річних від простроченої суми за договором № 00337409 від 19.03.2015року становить 2,65 доларів США період з 14.07.2015 року по 23.12.2015 рік за прострочення грошового зобов'язання з урахуванням періоду повернення відповідачем частини суми вкладу позивачу за цим договором.

Водночас судом встановлено, що на підставі рішення Правління Національного банку України від 23.02.2017 року № 95-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24.02.2017 року № 743 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» та делегування повноважень ліквідатора банку». Відповідно до вказаного рішення розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Платинум Банк» з 24.02.2017 року по 23.02.2019 року включно та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Платинум Банк» (т. 2, а.с. 100).

Відповідно до статті 55 Закону України "Про банки та банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами НБУ та угодами між клієнтом та банком.

Відповідно до статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановленому договором.

Згідно зі статтею 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до пункту 1 частини 5 статті 36 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб " під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку. Відповідно до пункту 2 цієї статті також забороняється примусове стягнення коштів та майна банку.

Відповідно до частини 2 статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Запровадження указаної процедури в ПАТ «Платінум Банк» унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб ".

Суд також зазначає, що відповідно до пункту 5 частини 1 статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на відшкодування моральної

( немайнової) шкоди , заподіяною небезпечною для життя і здоров*я продукцією у випадках, передбачених законодавством. Проте таких обставин у справі судом не встановлено.

За таких підстав суд приходить до висновку про відмову позивачеві у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 3,10,11,60,213- 215 ЦПК України, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд-

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства «Платінум Банк» про захист прав споживача, стягнення суми, відшкодування моральної шкоди .

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом протягом 10 днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції.

Суддя- Бєльченко Л.А.