У Х В А Л А

іменем україни

18 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до дочірнього підприємства «Кортумівка» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів», третя особа - Львівське комунальне підприємство «Зелений Львів», про стягнення заборгованості по заробітній платі, відшкодування моральної шкоди, зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником - ОСОБА_4, на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 05 вересня 2005 року вона уклала з Львівським комунальним підприємством «Зелений Львів» (далі - ЛКП «Зелений Львів») контракт, відповідно до умов якого була призначена директором дочірнього підприємства «Кортумівка» Львівського комунального підприємства «Зелений Львів» (далі - ДП «Кортумівка») на строк до 05 вересня 2009 року. У липні 2009 року вона отримала лист від ЛКП «Зелений Львів», в якому її було повідомлено про майбутнє звільнення з посади директора ДП «Кортумівка» 04 вересня 2009 року у зв'язку із закінченням строку дії контракту, а наказом від 04 вересня 2009 року її звільнено з роботи.

Посилаючись на те, що її звільнено в період тимчасової непрацездатності, а також на те, що при звільненні із нею не проведено повного розрахунку, ОСОБА_3 просила стягнути з відповідача заробітну плату з урахуванням середнього заробітку за весь час затримки розрахунку та індексацією в розмірі 95 320 грн. 11 коп., компенсацію за невикористану відпустку з урахуванням індексації у розмірі 19 349 грн. 88 коп., оплату листків непрацездатності у розмірі 1 136 грн. 56 коп. та моральну шкоду у розмірі 20 тис. грн., а також зобов'язати відповідача внести зміни у трудову книжку.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ДП «Кортумівка» на користь ОСОБА_3 16 200 грн. 37 коп. заборгованості із заробітної плати, 23 578 грн. 73 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку та 3 тис. грн. на відшкодування моральної шкоди. В решті позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 грудня 2016 року рішення апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року у частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. В іншій частині рішення апеляційного суду Львівської області від 03 березня 2016 року залишено без змін.

Останньою ухвалою апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 05 жовтня 2015 року в частині відмови у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодуванні моральної шкоди залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Отже, з урахуванням наведених вище судових рішень предметом нового судового розгляду і касаційного перегляду є стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачка просила стягнути невиплачену заробітну плату з третьої особи у справі, що нормами ЦПК України не передбачено, а причиною затримки розрахунку при її звільненні стало невиконання саме нею трудових обов'язків керівника підприємства, оскільки вона була відповідальною за нарахування і виплату заробітної плати, тому підстав для нарахування середнього заробітку за час затримки розрахунку, як і моральної шкоди, немає.

Апеляційний суд погодився із висновком районного суду, зазначивши при цьому також про те, що до обов'язків ОСОБА_3 входило нарахування працівникам заробітної плати, тому у непроведенні із нею повного розрахунку при звільненні вина відповідача відсутня. При цьому ДП «Кортумівка» має самостійний баланс, а директор несе повну відповідальність за стан фінансово-господарської діяльності.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попереднє судове рішення апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції у ухвалі від 07 грудня 2016 року вказав на нез'ясування фактичних обставин справи, зокрема, чи входило до повноважень позивача як фактичного керівника підприємства нарахування і виплата заробітної плати працівникам підприємства, у тому числі і собі, а також неврахування того, що невиконання позивачем трудових обов'язків як керівником підприємства не звільняє роботодавця від оплати працівнику виконаної ним роботи.

Проте апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 214, 315, 338 ЦПК України належним чином цих вказівок не виконав, не встановив фактичних обставин, які б давали можливість ухвалити законне й справедливе рішення суду.

Судами встановлено, що 05 вересня 2005 рокуОСОБА_3 з ЛКП «Зелений Львів» контракт, відповідно до умов якого була призначена директором ДП «Кортумівка» на строк до 05 вересня 2009 року.

04 вересня 2009 року її звільнено у зв'язку із закінченням строку дії контракту.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилалася на те, що при звільненні із нею не проведено остаточного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частинами 1, 2 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не перевірив та не дав належної правової оцінки твердженням позивача про те, що з 17 серпня 2009 року розпочато процедуру реорганізації ДП «Кортумівка».

При цьому відповідно до ч. 3 ст. 105 ЦК України учасники юридичної особи, суд або орган, що прийняв рішення про припинення юридичної особи, відповідно до цього Кодексу призначають комісію з припинення юридичної особи (комісію з реорганізації, ліквідаційну комісію), голову комісії або ліквідатора та встановлюють порядок і строк заявлення кредиторами своїх вимог до юридичної особи, що припиняється. Виконання функцій комісії з припинення юридичної особи (комісії з реорганізації, ліквідаційної комісії) може бути покладено на орган управління юридичної особи. Аналогічна норма міститься й у ст. 60 ГК України

Суд апеляційної інстанції не врахував, що з дня утворення комісії до неї переходять повноваження щодо управління справами юридичної особи та не перевірив, чи була утворена така комісія на день звільнення позивача, а, відтак, дійшов передчасного висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у непроведенні із нею повного розрахунку при звільненні.

Відповідно до положень ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди залежить від вирішення вимог, які пов'язані із порушенням трудових прав позивачки. При цьому встановлено, що рішенням суду з відповідача стягнуто заборгованість по заробітній платі, чим доведено, що трудове право ОСОБА_3 були порушені і при новому розгляді слід встановити, чи є підстави для відповідальності роботодавця за ст. 117 КЗпП України.

Отже, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, судове рішення апеляційної інстанції не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 28 лютого 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

М.К.Гримич

О.В.Кафідова

І.М.Фаловська