У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 27 вересня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоЧервинської М.Є., суддів: за участю прокурораЗавгородньої І.М., Мазур Л.М., Ступака Д.В., Писаної Т.О., Попович О.В., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_7 до Немирівської місцевої прокуратури Вінницької області, Гайсинського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області, Гайсинського районного суду Вінницької області, Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, завданої незаконними рішенням, діями і бездіяльністю органу досудового розслідування, прокуратури та суду, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 24 березня 2016 рокута рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2016 року, в с т а н о в и л а: У січні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 13 жовтня 2010 року слідчим Гайсинського РВ УМВС України у Вінницькій області порушено кримінальну справу за фактом порушення встановлених правил обігу наркотичних засобів, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України. 23 травня 2011 року слідчим Гайсинського РВ УМВС було винесено постанову про притягнення його як обвинуваченого і пред'явлено обвинувачення у вчиненні вказаного злочину. Вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2011 року його визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в сумі 700 гривень з позбавленням на два роки права займати в медичних закладах посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих функцій. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 02 жовтня 2013 року вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2011 року скасовано, провадження у справі закрито в зв'язку з відсутністю в його діях складу злочину. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 квітня 2014 року ухвалу апеляційного суду змінено, вирок скасовано, а справу щодо нього провадженням закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 КПК України 1960 року та ч. 2 ст. 11 КК України за відсутності в його діянні складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 320 КК України, через малозначність. Посилаючись на те, що право на відшкодування шкоди виникає у зв'язку із закриттям кримінального провадження за відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення та, що він перебував під слідством і судом з 23 травня 2011 року по 10 квітня 2014 року (34 місяці та 17 днів), просив суд стягнути за рахунок державного бюджету на його користь завдану майнову (матеріальну) шкоду Гайсинським РВ УМВС України у Вінницькій області, прокуратурою Гайсинського району та Гайсинським районним судом Вінницької області у розмірі 17 110 гривень, з яких: безпідставно сплачений штраф - 700 гривень; витрати на правову допомогу - 16 372 гривень,моральна (немайнової) шкода - 99 216 гривень. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 24 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДКСУ за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_7 55 000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди, 13 863 грн. відшкодування витрат на правову допомогу. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Судові витрати по справі, понесені ОСОБА_7 в сумі 3 653,82 грн., компенсувати за рахунок держави. Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2016 року рішення суду першої інстанціїскасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду і змінити рішення суду першої інстанції, ухваливши нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норма матеріального права. Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом. У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року. Заслухавши суддю-доповідача, прокурора, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що вироком Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2011 року ОСОБА_7 визнано винним та засуджено за ч. 1 ст. 320 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 700 гривень з позбавленням права обіймати у медичних закладах посади, пов'язані з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих обов'язків, на строк 2 роки. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 02 жовтня 2013 року вирок суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито у зв'язку з відсутністю складу злочину. Ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України від 10 квітня 2014 року ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 02 жовтня 2013 року змінено, вирішено вирок Гайсинського районного суду Вінницької області від 09 грудня 2011 року скасувати, а справу провадженням закрити на підставі п. 2 ч. 1 ст. 11 КК України за відсутністю в його діях складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 320 КК України, через малозначність. Право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень встановлено ст. 56 Конституції України. Відповідно до положень ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоду завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Згідно зі ст. 1176 ЦК України шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, який її завдав, якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону право на відшкодування шкоди у розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати. Статтею 3 Закону встановлено, що у випадках, наведених у ст. 1 цього Закону громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема моральна шкода. Положеннями ст. 4 Закону передбачено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільних законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Згідно з положенням ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» з відповідними змінами, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення). Зокрема, враховується стан здоров'я, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Встановивши, що позивач перебував під слідством та судом з 23 травня 2011 року по 02 жовтня 2013 року (28 місяців 9 днів), а також врахувавши обставини, встановлені ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України від 10 квітня 2014 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення на користь позивача моральної шкоди за рахунок коштів Державного бюджету України у розмірі, виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості та з урахуванням ступеню та глибини душевних страждань, завданих незаконним засудженням, істотності і характеру вимушених змін у його житті і стосунках, які він зазнав у зв'язку із тривалим кримінальним провадженням, та необхідністю відновлення попереднього стану, обмеження щодо права на займання в медичних закладах посад, пов'язаних з виконанням адміністративно-господарських та організаційно-розпорядчих обов'язків. Апеляційний суд у порушення вимог чинного процесуального та матеріального законодавства України дійшов помилкового висновку про необхідність скасування законного й обґрунтованого судового рішення, пославшись на відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди у зв'язку із малозначністю вчиненого діяння. За таких обставин рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 339 ЦПК України, із залишенням в силі рішення суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково. Рішення апеляційного суду Вінницької області від 13 травня 2016 року скасувати, рішення Ладижинського міського суду Вінницької області від 24 березня 2016 року залишити в силі. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий М.Є. Червинська Судді: І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович Л.М. Мазур О.В. Попович