У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про відшкодування витрат, пов'язаних із виконанням доручення, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що 16 березня 2015 року на його ім'я ОСОБА_7 видана нотаріально посвідчена довіреність, відповідно до умов якої він взяв на себе зобов'язання по погашенню заборгованості відповідача за договором про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 00 від 17 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк».

Зобов'язання за довіреністю виконував належним чином, про що свідчать квитанції про сплату кредитної заборгованості у загальному розмірі 54 706 грн.

Проте 04 лютого 2016 року стало відомо, що відповідач скасувала довіреність від 16 березня 2015 року.

Оскільки повернути сплачені ним кошти у рахунок відшкодування понесених ним витрат на виконання договору доручення відповідач відмовилась, просив стягнути з ОСОБА_7 на його користь 54 706 грн.

Рішенням Горностаївського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 витрати, пов'язані з виконанням повіреним доручення у розмірі 54 706 грн., вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно зі ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя.

Відповідно до ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належать вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненими.

Частина перша ст. 1004 ЦК України передбачає, що повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Обов'язки довірителя визначені ст. 1007 ЦК України, зокрема, довіритель зобов'язаний: 1) забезпечити повіреного засобами, необхідними для виконання доручення; 2) відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення.

Однією з підстав припинення договору доручення є відмова сторони від договору, яка може бути здійснена у будь-який час (ст. 1008 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 1009 ЦК України, якщо договір доручення припинений до того, як доручення було повністю виконане повіреним, довіритель повинен відшкодувати повіреному витрати, пов'язані з виконанням доручення, а якщо повіреному належить плата - також виплатити плату пропорційно виконаній ним роботі.

Судом установлено, що 17 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_7 укладено договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу № 0, відповідно до умов якого позичальник отримала кредит у розмірі 24 463,00 доларів США на строк до 17 вересня 2015 року. За користування коштами встановлена процентна ставка у розмірі 13,50 % річних.

Згідно з п. 1.2.8 договору позичальник зобов'язалась здійснювати погашення заборгованості ануїтетними платежами розміром 455,00 доларів США, 17 числа кожного місяця протягом строку кредитування.

Додатковою угодою №1 від 25 лютого 2009 року сторонами змінений термін повернення кредиту та розмір щомісячних ануїтентних платежів.

16 березня 2015 року ОСОБА_7 нотаріально посвідченою довіреністю уповноважила ОСОБА_6 діяти в її інтересах та бути її представником при здійснені всіх необхідних юридично значимих дій в ПАТ «УкрСиббанк» по всім питанням, що стосується отриманого нею в цьому банку кредиту за договором про надання споживчого кредиту у усіма додатковими угодами до Договору про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу №00 від 17 вересня 2008 року з приводу погашення відсотків, кредиту, комісії, пені чи інших платежів згідно з кредитним договором (угоди), укладеним між нею та банком, укладати та підписувати угоди про внесення змін чи доповнень до кредитного договору, а в разі необхідності укласти і підписати договір про розірвання цього кредитного договору (угоди), у зв'язку із цими повноваженнями надала йому право вносити від її імені на рахунок банку грошові кошти без обмеження при цьому їх розміру для погашення відсотків та частини кредиту згідно з кредитним договором (угоди).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру довіреностей встановлено, що 04 лютого 2016 року ОСОБА_7 припинила дію довіреності від 16 березня 2015 року, виданої на ім'я ОСОБА_6

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій вважали, що позивач на виконання усної домовленості з відповідачем на підставі довіреності вносив від її імені на рахунок банку грошові кошти для погашення відсотків та частини кредиту згідно з кредитним договором, у зв'язку з чим відповідач повинна йому компенсувати вказану суму.

Проте повністю погодитися з таким висновком не можна.

Як вбачається з умов кредитного договору, сторони визначили рахунок, на який буде здійснюватися погашення заборгованості, а саме: № НОМЕР_2 (а.с. 56).

Позивач посилався на те, що на виконання доручення він 24 березня, 21 квітня, 21 травня, 19 червня, 31 липня, 02 вересня та 02 жовтня 2015 року у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_7 за кредитним договором сплатив кошти у загальному розмірі 54 736 грн., що підтверджується наданими суду квитанціями, згідно з якими саме ОСОБА_6 від імені позичальника вносилися кошти на рахунок банку.

Однак, з наданих позивачем квитанцій вбачається, що ним вносилися кошти на інший ніж визначений умовами кредитного договору рахунок, а саме рахунок № НОМЕР_1 з призначенням платежу - зарахування на рахунок ОСОБА_8 з-но дов. № 3-216 від 16 березня 2015 року (а.с. 26-32).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилалася на те, що рахунок, на який позивач вносив кошти, не відповідає рахунку, який передбачений кредитним договором, а тому погашення кредитної заборгованості позивачем не здійснювалося, що також підтверджується вимогою банку від 28 січня 2016 року № 30-12/32314.

Суди попередніх інстанцій доводи та заперечення відповідача належним чином не перевірили, характер спірних правовідносин не встановили, фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не встановили, зокрема не перевірили на який рахунок вносилися кошти позивачем, чи передбачені довіреністю такі повноваження представника, у зв'язку з чим дійшли передчасних висновків про задоволення позову.

Ураховуючи, що допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскаржувані судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Горностаївського районного суду Херсонської області від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 26 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова