Справа № 405/608/17
Провадження №2/405/140/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 червня 2017 рокуЛенінський районний суд м.Кіровограда у складі:

головуючого судді Іванової Л.А.

при секретарі Береді Я.І., Шумейко Ю.В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кропивницький цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСАН» до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ТОВ «ІНСАН» звернувся до суду з даним позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому просить стягнути з останнього на свою користь борг за договором безпроцентної позики від 15.06.2016 року, який складається з суми основного боргу у розмірі 76 000,00 грн., суми нарахованого єдиного податку у розмірі 3 800,00 грн., суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 13680,00 грн., військового збору у розмірі 1140,00 грн., суми нарахування ЄСВ 16 720,00 грн., трьох процентів річних від простроченої суми, а саме: 593,00 грн., суми інфляційних нарахувань 2 064,31 грн. та пені в розмірі 2 769,32 грн., а всього 116 766,63 грн.

На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 15.06.2006 року між ним та відповідачем було укладено договір № б/н безвідсоткової позики, за яким позивач повинен був надати відповідачу позику в сумі 77 000, 00грн. на лікування та особисті потреби відповідача і не повязана з підприємницькою діяльністю сторін. Вказані кошти відповідачем було отримано на його розрахунковий рахунок, при цьому, згідно з п. 1.1, п.п. 3.1, 4.3 Договору та платіжного доручення №147 від 15.06.2016 року відповідачу було перераховано 76 000, 00 грн. на його розрахунковий рахунок № в ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1» в м. Києві, МФО 30335. Договір позики є реальним, тобто вважається укладеним з моменту передання грошей.

Згідно з п.п. 4.1, 4.3 Договору кінцевий термін повернення безвідсоткової позики становив 02.11.2016 року, разом з тим, як станом на 02.11.2016 року, так і станом на момент подачі позову відповідачем кошти повернуті не були, а всі листи товариства з проханням повернути кошти товариству відповідачем проігноровано.

18.01.2017 року за вих.№4 на адресу реєстрації відповідача направлено рекомендованою кореспонденцією претензію №1-1/17-1 щодо невиконання ОСОБА_3 умов договору та повернення товариству отриманої відповідачем позики в термін до 30.01.2017 року, яка (претензія) також залишена відповідачем поза увагою.

Позивач також зазначив, що п.п.5.1, 5.2, 6.4 Договору передбачено наслідки невиконання умов Договору і відповідальність відповідача, зокрема, п.5.1 Договору визначено, що у разі неповернення у визначений термін позичених коштів, позикодавець утримує з суми позики та перераховує до державного бюджету податок з доходів фізичних осіб (відповідно до п.135.5.5 ПК України, п.п.2.3.4 Інструкції зі статистики заробітної плати, затверджена наказом Держкомстату від 13.01.2004 р. №5), також ч.2 ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тим самим, з моменту настання строку і неповернення позики у встановлений строк з 03.11.2016 року і по теперішній час, позивач має право вимоги на відшкодування відповідачем сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Також позивач вказав, що в розумінні Податкового кодексу України надана для працівника позика є поворотною фінансовою допомогою згідно з п.п.14.1.257 ПК України, в той же час, якщо фізичною особою-боржником не виконується зобовязання у строк, визначений договором, тобто не повертається поворотна фінансова допомога, то сума заборгованості включається до оподатковуваного доходу платника податку (пп. «д» пп.164.2.17 ПК України), підприємство-позикодавець повинно виконати всі обовязки податкового агента, в т.ч. утримання ПДФО та військового збору із суми боргів.

Крім того, товариство є платником єдиного податку відповідно до п.293.2 ПК України, а тому у разі неповернення позики відповідачем, позивач повинен сплатити до державного бюджету України 5% відсотків від отриманої відповідачем суми єдиного податку. Крім того, у разі прострочення позичальником терміну повернення позики позикодавець повинен виступити податковим агентом і сплатити до Державного бюджету України: податок на доходи фізичних осіб за ставкою, що діє на час предявлення вимоги позикодавцем; військовий збір у розмірі 1,5% суми отриманих позичальником коштів; нарахування ЄСВ у розмірі 22% від суми отриманих коштів позичальником.

В такому разі, він (позивач) зобовязаний виконати обовязок податкового агента і сплатити податок на доходи фізичних осіб із суми боргу за ставкою 18% (ст.167.1 ПК України), що складає 13 680, 00 грн; єдиний внесок на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 16 720, 00 грн., військовий збір в сумі 1 140, 00 грн.; єдиний податок в сумі 3 800, 00 грн.

З огляду на викладене вище, позивач зазначив, що відповідач не виконав свої зобовязання належним чином, кошти за договором позики у строк, встановлений в договорі, - не повернув, внаслідок чого утворилася заборгованість, та з урахуванням вимог ст.ст.532, 625, 1046-1053 ЦК України, яка станом на 06.02.2017 року становить: 76 000, 00 грн.- сума основного боргу (неповернутий залишок по позиці); 3 800, 00 грн. єдиний податок; 13 680, 00 грн. податок на доходи фізичних осіб; 1 140, 00 грн. військовий збір; 16 720, 00 грн. нарахування ЄСВ; три проценти річних від простроченої суми в розмірі 593, 00 грн; сума інфляційних нарахувань в розмірі 2 064, 31 грн., пеня в розмірі 2 769, 32 грн., а всього 116 766, 63 грн., яку позивач просив стягнути з відповідача, а також стягнути з відповідача понесені ним (позивачем) судові витрати по справі, які складаються судового збору в розмірі 1 751, 50 грн.

Представники позивача ТОВ «ІНСАН» ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримали з підстав, зазначених у позовній заяві, просили позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового розгляду справи судом повідомлений в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України шляхом направлення судової повістки за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому Законом порядку, а саме: м.Кропивницький, пров.Херсонський, 20, причини неявки суду не відомі, заяв, клопотань не надходило.

Відповідно ч.1 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відомі судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Також судом відзначається, що ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом від 17.07.97 N 475/97-ВР , гарантує кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної,

кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.

Листом Верховного Суду України від 25 січня 2006 року № 1-5/45 визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими середіншого є складність справи та поведінка заявника.

Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у справі, в якій вона є стороною, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки, що передбачено також ч.3 ст.27 ЦПК України.

Заслухавши представників позивача, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, зясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, та надавши їм правову оцінку, суд приходить до висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, ґрунтуються на вимогах закону, який регулює спірні правовідносини, разом з тим позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 1 ст.1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.2 ст.1047 ЦК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 15.06.2016 року між ТОВ «ІНСАН», як Позикодавцем, та ОСОБА_3, як Позичальником, було укладено договір безпроцентної позики, за умовами якого Позикодавець надає Позичальнику безпроцентну поворотну грошову позику у розмірі 77000, 00 грн., а Позичальник зобовязується повернути Позикодавцю одержану позику в повному розмірі та в строк, встановлений п. 4.1 даного Договору, тобто 02 листопада 2016 року (п. 1.1 Договору).

Відповідно до п.2.1 Договору позика є строковою, поворотною та безпроцентною. Відсотки на позику не нараховуються та не сплачуються.

Зазначена позика є цільовою (на лікування) та не повязана з підприємницькою діяльністю ані Позикодавця, ані Позичальника.

Позика вважається наданою після отримання Позичальником всієї суми, зазначеної в п.1.1 даного Договору на банківський рахунок (платіжну зарплатну картку) Позичальника (п.п.2.2, 2.3 договору).

Відповідно до п.4.2 Договору Позичальник зобовязується повернути всю суму позики не пізніше строку, встановленого п.4.1 цього Договору.

Пунктом 6.3 Договору сторони домовилися, що Позичальник не має права на звернення до суду через не надання всієї суми позики.

Факт отримання позичальником ОСОБА_3 позики в розмірі 76 000 грн. підтверджується платіжним дорученням №147 від 15 червня 2016 року, за яким платником є ТОВ «ІНСАН», призначення платежу: інші платежі на зарплатні картки ТзОВ «ІНСАН», частина безвідсоткової позики згідно рішення засновників №37 від 15.06.2016 року, згідно відомості №22 від 15.06.2016 року.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Судом також встановлено, що у строк, визначений в договорі, а саме 02 листопада 2016 року відповідач отриману в розмірі 76 000 грн. 00 коп. грошову позику не повернув, що підтверджується довідками №11/д-1сс від 06.02.2017 року та №30/д-1сс від 24.04.2017 року за підписами бухгалтера ОСОБА_5 та голови товариства «ІНСАН» ОСОБА_1, згідно з якими на підставі п.1.1, п.п.3.1, 4.2 договору б

н від 15.06.2016 року безвідсоткової позики та платіжного доручення №147 від 15.06.2016 року ОСОБА_3 перераховано 76 000 грн. 00 коп. на його особистий рахунок № в ПАТ «ОСОБА_4 ОСОБА_1» в м.Києві, МФО 300335, на сьогодні відомості щодо повернення вказаних коштів товариству відсутні.

Крім того, позивачем на адресу відповідача направлялася претензія за вих.№4 від 18.01.2017 року, про необхідність повернення коштів в розмірі 76 000 грн. за договором безвідсоткової позиви від 15.06.2017 року, яка залишена відповідачем без задоволення.

Під час судового розгляду справи представники позивача також зазначили про те, що відповідачем кошти в розмірі 76 000 грн. 00 коп. ТОВ «ІНСАН» не повернуті.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до звичаїв ділового обороту у випадку належного виконання грошового зобов'язання розписка повертається боржникові з відповідною відміткою про виконання.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

В свою чергу, порушенням зобовязання, відповідно до ст.610 ЦК України, є його неналежне виконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем ОСОБА_3 боргу за договором безвідсоткової позики від 15.06.2016 року на суму 76 000 грн. 00 коп. минув, відповідач зазначену суму в строк 02.11.2016 року не повернув, чим порушив право позивача як позикодавця за договором позики на її повернення, при цьому, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи з положень ст.ст.1046-1049 ЦК України, які регулюють спірні правовідносини, та розглядаючи зазначену цивільну справу на підставі ст.ст.10, 11 ЦПК України в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_3, як позичальник, не виконав зобовязань перед позивачем ТОВ «ІНСАН», як позикодавцем, щодо повернення позики в розмірі 76 000 грн., на підставі чого позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики в розмірі 76 000 грн. 00 коп. є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню та стягненню зазначеної суми з відповідача ОСОБА_3

Позивачем пред'явлено також з посиланням на ч.2 ст.625 ЦК України та ч.1 ст.550 ЦК України, а також з посиланням на положення Податкового кодексу Українивимоги про стягнення з відповідача індексованої суми боргу в розмірі 2064 грн. 31 коп., три відсотки річних від простроченої суми в розмірі 593 грн. 00 коп., пеню в розмірі 2 769 грн. 32 коп., єдиний податок в розмірі 3 800, 00 грн.; податок на доходи фізичних осіб в розмірі 13 680, 00 грн.; військовий збір в розмірі 1 140, 00 грн. та нарахування ЄСВ в розмірі 16 720, 00 грн., які підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов'язання і виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів.

За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.

Крім того, відповідно до вимог ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом, тобто вихідним моментом для розрахунку є наступний день після закінчення встановленого договором чи законом строку сплати.

На підставівище викладеного, приймаючи до уваги, що строк повернення відповідачем ОСОБА_3 боргу за договором безвідсоткової позики від 15.06.2016 року на суму 76 000 грн. 00 коп. минув, відповідач зазначену суму в строк 02.11.2016 року не повернув, тим самим прострочив виконання грошового зобовязання, що є підставою для застосування положень ч.2 ст.625 ЦК України, а саме: сплати боржником суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, що відповідно до наданого позивачем розрахунку, який приймається судом до уваги, становить:втрати від інфляції за період з 03.11.2016 року по 06.02.2017 року - 2 064 грн. 31 коп., 3% річних за період з 03.11.2016 року по 06.02.2017 року - 593 грн. 00 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Також судом відзначається, що згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).

З огляду на зазначене, сторони в договорі безпроцентної позики від 15 червня 2016 року визначили в розділі 5 Договору відповідальність позичальника, за яким, у випадку, коли позичальник не повертає одержану грошову позику в строк, що перевищує встановлений цим Договором термін на один календарний рік, непогашена сума позики включається до складу загального оподаткування доходу позичальниа. Позикодавець утримає з цієї суми та перераховуєдо бюджету податок з доходів фізичних осіб, при цьому, така умова не може розглядатись сторонами, як підстава для ненадання чи неповернення позики.

Податковим агентом фізичної особи за даним договором є позикодавець.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом (ч.1 ст.548 ЦК України).

В свою чергу, відповідно до п.6.1 Договору, укладеного між сторонами, останні погодили та визнали, що зазначений договір за домовленістю сторін укладається без встановлення забезпечення, на підставі чого вимоги позивача про стягнення з відповідача пені в розмірі 2 769 грн. 32 коп. задоволенню не підлягають.

Крім того, із аналізу змісту положень ст.ст. 1, 3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України слідує, що право на судовий захист повязане виключно з порушенням субєктивного права позивача, та за змістом зазначених вище положень Закону, суд захищає лише порушені права позивача, відповідно не можуть бути задоволені позовні вимоги щодо захисту права, яке може бути порушено у майбутньому, і щодо якого не відомо, чи буде воно порушено чи ні, таким чином, звернення до суду має бути обумовлено наявністю вже порушених прав, свобод чи інтересів, на захист яких звертається позивач, на підставі чого, враховуючи при вирішенні зазначеної справи заявлені позивачем підстави позову, а саме: обставини, якими обгрунтовувались позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача суми нарахованого єдиного податку у розмірі 3 800,00 грн., суми податку на доходи фізичних осіб у розмірі 13680,00 грн., військового збору у розмірі 1140,00 грн., суми нарахування ЄСВ 16 720,00 грн., а так само, враховуючи відсутність на час судового розгляду справи належних доказів щодо сплати позивачем, як податковим агентом до Державного бюджету України податку на доходи фізичних осіб за ставкою, що діє на час предявлення вимоги позикодавцем, а саме 18%, що складає 13 680, 00 грн.; єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування в сумі 16 720, 00 грн.; військового збору в сумі 1 140, 00 грн., єдиного податку в сумі 3 800, 00 грн., суд приходить до висновку про відмову в їх задоволенні у звязку з їх недоведеністю.

Крім того, відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві, - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено, у звязку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1 179 грн. 86 коп.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.3, 4, 10, 11, 15, 57-59, 60, 88, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСАН» до ОСОБА_3 про стягнення боргу,- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСАН», , борг за договором безпроцентної позики від 15 червня 2016 року в розмірі 76 000 (сімдесят шість тисяч) грн. 00 коп., 3% річних від простроченої суми в розмірі 593 (пятсот девяносто три) грн. 00 коп., індекс інфляції в розмірі 2 064 (дві тисячі шістдесят чотири) грн. 31 коп., а всього 78 657 грн. 31 коп.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСАН», , судовий збір в розмірі 1 179 грн. 86 коп.

В іншій частині позовні вимоги товариства з обмеженою відповідальністю «ІНСАН» до ОСОБА_3, - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Кіровоградської області через Ленінський районний суд м. Кіровограда.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова