30.10.2017 Справа № 363/2846/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,
при секретарі Гавриленко Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Катюжанської сільської ради Вишгородського району Київської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

позивач звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на факт прийняття спадщини на житловий будинок АДРЕСА_1, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_4, в зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на зазначену частину будинку, які б підтверджували право власності покійної матері відсутні. Порушує питання про встановлення факту прийняття нею спадщини, яка відкрилась після смерті її матері та визнання за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. Зазначила, що протягом шести місяців після відкриття спадщини вона фактично вступила в управління і володіння майном. У зв'язку з тим, що правоустановчий документ зазначеного будинку відсутній, нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину. У зв'язку з цим позивачка, уточнивши позовні вимоги, порушує питання про встановлення факту прийняття нею спадщини тавизнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом

Позивачка звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, просила задовольнити позов з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача звернулась до суду з заявою в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала і повному обсязі.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивачки - ОСОБА_5, після смерті якого, дружина спадкодавця ОСОБА_4 успадкувала житловий будинок АДРЕСА_1 шляхом фактичного вступу у володіння майном. ОСОБА_4 успадкувала зазначене майно, однак за життя не переоформила право власності на своє ім'я згідно чинного на той час законодавства.

Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_1 ОСОБА_5 та ОСОБА_6 09 грудня 1955 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 46. ОСОБА_3 взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_5.

Відповідно до будинкової книги житловий будинок АДРЕСА_1 побудовано 1966 році.

Відповідно до правового змісту ст.ст. 22, 28 КпШС України (які діяли на момент придбання спірного автомобіля) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_4 набула права власності на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1, який нажито подружжям за час шлюбу.

Крім того, ОСОБА_4 19 жовтня 1984 року звернулась до державної нотаріальної контори з заявою про прийняття майна, яке складається з грошового вкладу після смерті чоловіка, в зв'язку з чим, 19 жовтня 1984 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом.

Належність цього майна померлим батькам позивачки стверджується даними будинкової книги, згідно з якими померлий ОСОБА_5 з 1966 року є господарем двору, а ОСОБА_4 з липня 1979 року після його смерті, які зареєстровані і постійно проживали у згаданому будинку та були його єдиними володільцями.

Згідно довідки сільської ради від 19 липня 2017 року № 699, відповідно до по господарської книги (особовий рахунок НОМЕР_4) житловий будинок АДРЕСА_1, Вишгородського району Київської області рахувався за померлою ОСОБА_4

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла, що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть.

Таким чином, після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1, Вишгородського району Київської області.

Згідно копії свідоцтва про народження НОМЕР_2 батьками ОСОБА_8 зазначені ОСОБА_5 та ОСОБА_9.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу НОМЕР_3, ОСОБА_10 та ОСОБА_8, 20 жовтня 1974 року зареєстрували шлюб, актовий запис № 34. ОСОБА_8 взяла прізвище чоловіка - ОСОБА_10.

Відповідно довідки № 623 від 06 липня 2017 року Катюжанської сільської ради ОСОБА_3 дійсно проживала по АДРЕСА_1.

Згідно акту від 06 липня 2017 року складеного депутатом Катюжанської сільської ради ОСОБА_11, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживала в АДРЕСА_1 без реєстрації. Утримувала будинок у належному стані, обробляла город, вела господарство.

Як убачається із роз'яснень даних у п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 524 ЦК України 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв, як установлено вимогами ст. 548 ЦК України 1963 року.

Як установлено вимогами діючої на той час ст. 548 ЦК України 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року спадкоємець, який протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що її прийняв.

Вказані обставини підтверджується матеріалами спадкової справи №206/2017 від 09.10.1993 року після померлого ОСОБА_4.

Інших спадкоємців по справі не має.

Належність цього майна померлій ОСОБА_4 стверджується даними технічного паспорту та будинкової книги, згідно з якими померла зареєстрована і постійно проживала у згаданому будинку та була його володільцем.

При цьому, згідно зі ст. 525 ЦК України 1963 року часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Позивач є дочкою спадкодавця та спадкоємцем за законом, яка у відповідності до вимог ст. 549 ЦК України 1963 року протягом шести місяців після відкриття спадщини фактично вступила в управління згаданим будинком.

Вказані обставини підтверджуються довідкою № 614 від 05 липня 2017 року в якій вказано, що ОСОБА_4 проживала за вказаною адресою з 22 жовтня 1976 року, на день смерті з нею проживала її дочка ОСОБА_3.

У зв'язку з цим позивач фактично вступила в управління і володіння майном.

Згідно постанови державного нотаріуса Вишгородської районної державної нотаріальної контори від 06 липня 2017 року про відмову у вчиненні нотаріальних дій, позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів.

Разом з тим, позивачка у суді довела, що право на житловий будинок належало спадкодавцеві, а відтак має бути нею успадковане.

Оскільки померла ОСОБА_4 не оформила правовстановлюючі документи на успадковане після смерті чоловіка майно й за життя виникле в неї право на нього не зареєструвала, зазначене перешкоджає позивачці здійсненню права спадкування на нього і отриманню свідоцтва про право на спадщину.

Отже, право власності на набуте до набрання чинності Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Зважаючи на викладене, житловий будинок ОСОБА_4, який перейшов у спадщину позивачці, належав їй на праві власності з 1979 року і подальша зміна законодавства не позбавила її набутого права власності на нього, а позивачка (спадкоємець) має право на визнання за нею права на власності будинок, як об'єкт спадкування після смерті своєї матері.

Тому, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності на спадщину в позасудовому порядку, визнання за нею прав на спадкування житлового будинку має відбутися в суді.

Отже, позов про встановлення цього факту є обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Вирішуючи цю справу, суд виходить з того, що в порядку спадкування за законом позивачка набула право власності на вказане спадкове майно, яке належало її матері, яка померла і не встигла його оформити, а тому це перешкоджає видачі свідоцтва про право власності на спадщину.

Питання визначення належності цього майна має вирішуватись у судовому порядку, оскільки рішення суду буде правовстановлюючим документом для оформлення права на це майно.

Разом з тим обставини, що визначаються згаданими документами, встановлено в судовому засіданні, а тому прийнята позивачкою спадщина, за правилами ст. 548 ЦК України 1963 року, вважається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини і з цих підстав за ним слід визнати право власності на успадковане майно.

Таким чином, заявлене позивачкою право підлягає визнанню, а пред'явлений позов - задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

позов задовольнити.

Встановити факт прийняття ОСОБА_3 спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її матері ОСОБА_4 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя