Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Коротуна В.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_4, третя особа - Фонд державного майна України, про визнання права власності та витребування майна, за касаційною скаргою Міністерства оборони України, яке діє через представника ОСОБА_5, на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року Івано-Франківський прокурор з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері звернувся в суд з позовом в інтересах Держави в особі Міністерства оборони України та Концерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_4, третя особа Фонд державного майна України, у якому просив визнати за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нежитлове приміщення (будівлю), загальною площею 1716 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1, зобов'язати ОСОБА_4 повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України вказане спірне нежитлове приміщення.

Позовні вимоги прокурор обґрунтував тим, що вищезазначене нерухоме майно є власністю держави в особі Міністерства оборони України та знаходилось на праві господарського відання концерну «Військторгсервіс».

27 березня 2009 року Рівненською міжрегіональною універсальною товарно-майновою біржею «Прайс» проведено публічні торги з продажу спірної нерухомості та на підставі вказаних публічних торгів 24 червня 2009 року між ОСОБА_4 (покупець) та державою в особі Міністерства оборони України в особі філії Управління торгівлі Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» (продавець) укладено договір купівлі-продажу. Згідно п. 1.1. цього договору продавець передав (продав) у власність, а покупець - набув (купив) у власність нежитлову будівлю, загальною площею 1716 кв. м., що розташована за адресою: вул. Хмельницького, буд. № 42, м. Хирів, Старосамбірського району Львівської області. Згідно п. 2.1 договору сторони погодили ціну договору в розмірі 252 194 грн. 04 коп.

Підставою проведення публічних торгів та укладення договору купівлі-продажу стало звернення начальника філії Управління торгівлі Західного оперативного командування концерну «Військторгсервіс» ОСОБА_6 з необхідними документами до Рівненської міжрегіональної універсальної товарно-майнової біржі «Прайс», однак ОСОБА_6 звернувся до біржі без достатніх на те повноважень, а тому позивач вважає, що дане майно вибуло з володіння власника (Держави) поза його волею і має бути повернуто в судовому порядку.

Рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 13 березня 2015 року в позові відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року рішення районного суду залишено без змін, однак виключено із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на пропуск прокурором строку на звернення до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 грудня 2015 року рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 13 березня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 15 червня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи в суді першої інстанції прокурор уточнив позовні вимоги, виклавши п. 3 позовної заяви в наступній редакції: зобов»язати добросовісного набувача ОСОБА_4 повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України нежитлове приміщення (будівлі), загальною площею 1716 кв.м., що розташоване на АДРЕСА_1, Старосамбірського району, Львівської області (т. 2 а.с. 190-191).

Оскаржуваним рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року у задоволенні позову Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі Міністерства оборони України та Коцерну «Військторгсервіс» до ОСОБА_4, з участю третьої особи без самостійних вимог Фонду державного майна України, про визнання права власності та витребування майна - відмовлено повністю.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у позовних вимогах Івано-Франківського прокурора з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері про визнання за державою Україна в особі Міністерства оборони України право власності на нежитлове приміщення (будівлю), загальною площею 1716 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та зобов»язання добросовісного набувача ОСОБА_4 повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України нежитлове приміщення (будівлю), загальною площею 1716 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

У касаційній скарзі представник МОУ, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

За змістом статей 203, 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу.

Кожна із цих вимог є самостійною підставою недійсності правочину.

Право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власнику товару (стаття 658 ЦК України).

Від імені та в інтересах держави Україна право власності здійснюють відповідно органи державної влади. Управління майном, що є у державній власності, здійснюється державними органами, а у випадках, передбачених законом, може здійснюватися іншими суб'єктами (стаття 326 ЦК України).

На час виникнення спірних правовідносин механізм та способи відчуження об'єктів державної власності визначались Законом України «Про управління об'єктами державної власності» та Порядком відчуження об'єктів державної власності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 6 червня 2007 року № 803.

Установивши, що на час укладення договору купівлі-продажу, відчуження об'єктів державної власності повинне було здійснюватися на підставі Порядку № 803 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), при цьому таке відчуження спірного приміщення магазину, що є об'єктом державної власності, відбулося з порушенням вимог указаного Порядку, зокрема без згоди та/або погодження на відчуження майна суб'єкта управління та Фонду державного майна, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що укладений сторонами договір відповідно до положень статей 215, 216 ЦК України підлягає визнанню недійсним.

При цьому, обираючи спосіб захисту порушених прав, прокурор в обґрунтування цього позову посилався на положення статей 392 та 388 ЦК України, вважаючи, що спірне майно вибуло з володіння власника, яким є держава в особі Міністерства оборони України, поза його волею внаслідок укладеного договору купівлі-продажу від 24 червня 2009 року, а тому просив зобов'язати ОСОБА_4 його повернути до державної власності в особі Міністерства оборони України.

З урахуванням вказаного, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки обраний прокурором речово-правовий спосіб захисту порушеного права (віндикація), не відповідає встановленим обставинам справи та відповідним їм правовідносинам, оскільки Міністерство оборони України та його уповноважений орган концерн «Військторгсервіс», які вважають себе власником майна і перебувають в зобов'язальних правовідносинах з відповідачем, можуть захистити своє порушене право шляхом пред'явлення вимог зобов'язального характеру (наприклад про визнання договору недійсним та застосуванням наслідків недійсного правочину).

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Міністерства оборони України, яке діє через представника ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 18 серпня 2016 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 15 листопада 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана В.М. Коротун О.В. Попович