Справа № 2/593/224/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Бережанський районний суд Тернопільської області

"10" жовтня 2017 р. м.Бережани

в особі: судді Німко Н.П.

при секретарі Олексів О.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова компанія «Уніка», за участі третьої особи на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про захист прав споживача, стягнення компенсації за договором страхування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова компанія «Уніка» - ( далі ПАТ СК «Уніка»), за участі третьої особи на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 й просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його (позивача) користь компенсацію витрат на відшкодування матеріальної шкоди на лікування потерпілого в розмірі 27 677,75 грн. та моральну шкоду на суму 1 383,90 грн.

У подальшому, сторона позивача уточнила та фактично зменшила свої позовні вимоги, просила суд постановити судове рішення, яким стягнути на користь позивача із відповідача компенсацію витрат на відшкодування матеріальної шкоди на лікування потерпілого ОСОБА_3 в розмірі 20 537,97 грн. та моральної шкоди на суму 1 026,90 гривень.

В обґрунтування, як первинних, так і уточнених позовних вимог сторона позивача послалася на те, що 31 грудня 2015 року позивач, керуючи автомобілем НОМЕР_1, рухаючись по вул. Шевченка, с. Куряни, Бережанського району, Тернопільська область, здійснив наїзд на ОСОБА_3, внаслідок чого останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, з якими його було доставлено в Бережанську ЦРКЛ. За даним фактом було проведено досудове розслідування та кримінальне провадження із обвинувальним актом направлено до Бережанського районного суду Тернопільської області. На час проведення досудового розслідування та розгляду справи в суді ним (позивачем), як винною особою було відшкодовано потерпілому (третій особі) ОСОБА_3 заподіяну матеріальну шкоду в розмірі 27 677,75 гривень та моральну шкоду в розмірі 16 000,00 гривень. Таке відшкодування було обумовлено тим, що потерпілому ОСОБА_3 необхідно було невідкладне дороговартісне лікування, на що у нього не було коштів. Ухвалою Бережанського районного суду Тернопільської області від 13 червня 2016 року його ( позивача) звільнено від кримінальної відповідальності за ч.І ст. 286 КК України на підставі ст. 46 КК України, у звязку із примиренням із потерпілим та повним відшкодуванням заподіяної шкоди потерпілому ОСОБА_3 Також зазначає, що його (позивача) цивільно-правова відповідальність застрахована в ПАТ СК «Уніка» (надалі за текстом Відповідач) згідно страхового полісу АЕ/3171607 від 01.04.2015 року. Про настання ДТП, тобто страхового випадку, відповідача було повідомлено належним чином. При спілкуванні із працівниками відповідача йому та родичам потерпілого ( третьої особи) ОСОБА_3, який на той час знаходився на стаціонарному лікуванні, було повідомлено, що страхову виплату потерпілому виплатять після подачі усіх документів, в тому числі рішення суду, яким буде його ( позивача) визнано винним. У звязку із такими обставинами та необхідністю негайної оплати за лікування потерпілого, ним (позивачем) було оплачено фактичні витрати за лікування (матеріальну шкоду) та під час розгляду справи в суді, було відшкодовано моральну шкоду в розмірі 16 000,00 гривень. Так, на лікування третьої особи (потерпілого) ОСОБА_3 та на вчинення інших дій, повязаних із транспортуванням, обстеженням потерпілого, які були необхідними по причині настання згаданого страхового випадку, ним (позивачем) загалом було витрачено 20 537,97 гривень. Вважаючи, що ним самостійно відшкодовано потерпілому заподіяну йому внаслідок згаданого ДТП матеріальну та моральну шкоду, в порядку ст. 36 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до відповідача з заявою про проведення компенсації йому понесених витрат для задоволення його власних майнових інтересів, як страхувальника. На таку подану заяву відповідач дав відповідь №839 від 06 лютого 2017 року про відмову у виплаті страхового відшкодування у звязку із тим, що питання про здійснення відшкодування витрат потерпілому попередньо не було із ним погоджене. Таку відмовою у виплаті компенсації позивач вважає незаконною, оскільки законодавство, яке регулює спірні правовідносини не визначає та не встановлює спосіб у який здійснюється погодження страхувальника із страховиком про відшкодування збитків потерпілим. Вважає, що сама по собі відсутність згоди страховика на здійснення особою відповідальність якої застрахована, витрат по відшкодуванню шкоди потерпілому, не може бути підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування, оскільки обовязковою умовою для такої відмови є відсутність підстав для виплати страхового відшкодування. Вважає, що у даному випадку ним були виконані свої зобовязання, визначені згаданим законом, умов договору страхування не порушено, необхідні документи були подані своєчасно.

Також, враховуючи розмір матеріальної шкоди пов'язаний із лікуванням потерпілого третьої особи ОСОБА_3, - 20 537,97 гривень, у відповідності до ст. 26-1 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) й зважаючи на те, що ним проведено виплату потерпілому моральної шкоди на суму 16000,00 гривень, вважає, що має право на виплату такої компенсації з сторони відповідача на суму 1 026,90 грн., що складає 5 відсотків від 20 537,97 гривень. Судові витрати просить покласти на сторону відповідача.

Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4 у судове засідання не з»явилися, останнім подано до суду заяву, у якій він просить суд проводити такий розгляд за відсутності сторони позивача за наявними матеріалами справи із врахуванням поданої заяви про зміну та уточнення розміру позовних вимог, яку підтримують та просять задовольнити по суті.

Третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 та його представник адвокат ОСОБА_5 у судове засідання також не з»явилися. ОСОБА_3 подано суду заяву про проведення розгляду даної справи за його відсутності, із змістом заяви про зміну та уточнення позовних вимог він ознайомився, не заперечує проти їх задоволення, зазначив, що наведені позивачем обставини дійсно мали місце та відповідають дійсності.

У судове засіданні представник відповідача ПАТ СК «Уніка» не з»явився, був належним чином повідомленим, попередньо подав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, також подано письмові заперечення про невизнання первинно заявлених позовних вимог в цілому, обґрунтування яких фактично зводиться до твердження про недотримання позивачем п.36.4 ст. 36 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо погодження із страховиком витрат, виплачених позивачем третій особі, як компенсації за отриману шкоду внаслідок ДТП, оскільки позивач не звертався до відповідача за погодженням таких витрат і вони здійснені без погодження із Страховиком. Також сторона відповідача оспорила й не погодилася із обґрунтованістю фактично здійснених витрат на лікування третьої особи, а також оспорила належність і допустимість поданих позивачем в обґрунтування здійснення згаданих витрат доказів товарних та фіскальних чеків. У подальшому, отримавши заяву позивача про зміну та уточнення позовних вимог, сторона відповідача відзиву на неї не подала й у судове засідання її представник не з»явився, як і не подав суду з цього приводу жодних заяв іншого змісту.

За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності згаданих вище учасників процесу, за наявними доказами у справі, без фіксації перебігу судового процесу технічними засобами.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи подані учасниками процесу заяви, суд вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Положеннями п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 1 липня 2004 року N 1961-IV (далі Закон України N 1961-IV), визначено, що відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до ст. 3 Закону України N 1961-IV, обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Положеннями ст. 979 ЦК України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Статтею 6 Закону України N 1961-IV визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України N 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Статтею 24 Закону України N 1961-IV визначено особливості відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням потерпілого.

Пунктом 24.1 даної статті передбачено, що у зв'язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

У відповідності до п. 34.1 ст. 34 Закону України N 1961-IV, страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

Згідно положень п. 36.1 ст. 36 Закону України N 1961-IV, страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв'язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону України N 1961-IV, рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) має бути прийняте страховиком (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Згідно п. 36.4 ст. 36 Закону України N 1961-IV, страховик здійснює компенсацію витрат страхувальника або особи, відповідальність якої застрахована, а МТСБУ компенсує витрати особи, звільненої від цього виду обов'язкового страхування на підставі пункту 13.1 статті 13 цього Закону або відповідальність якої застрахована іноземною страховою компанією відповідно до умов Міжнародної системи автомобільного страхування "Зелена картка", за умови, що такі витрати здійснюються за згодою страховика (МТСБУ). У компенсації витрат може бути відмовлено повністю або частково, якщо такі витрати здійснені без попереднього погодження із страховиком (МТСБУ).

Судом встановлено, що 01 квітня 2015 року між ОСОБА_6 та ПАТ СК "Уніка" укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс № АЕ/3171607), відповідно до якого позивач ОСОБА_6 застрахував майнові інтереси, пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням автомобілем ВАЗ -21013, н.з. 0353 ТІ на строк з 09 год 00 хв. 01 квітня 2015 року до 31 березня 2016 року включно.

31 грудня 2015 року по вул. Шевченка в с. Куряни Бережанського району Тернопільської області відбулася дорожньо-транспортна пригода, в ході якої позивач ОСОБА_6, керуючи забезпеченим транспортним засобом, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 (третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору), внаслідок якого останньому було спричинено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, з приводу яких той був змушений пройти курс стаціонарного медичного лікування.

За загальним правилом визначеним ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

На час ДТП майнові інтереси позивача ОСОБА_1 пов'язані з володінням, розпорядженням та користуванням вказаним автомобілем, були застраховані у ПАТ СК «Уніка» згідно чинного договору страхування.

Згадана дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 31 грудня 2015 року у розумінні статті 6 Закону України N1961-IV є страховим випадком та відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України N 1961-IV, є підставою для відшкодування у встановленому цим Законом порядку шкоди страховиком.

Таким чином, виходячи з положень ст. 6, п. 22.1 ст. 22 Закону України N 1961-IV, у ПАТ СК «Уніка» виникли зобов'язання відшкодувати шкоду завдану потерпілому ( третій особі) ОСОБА_3

Таким чином, в результаті завдання позивачем потерпілому ОСОБА_3 шкоди, пов'язаної з його лікуванням, у нього винило зобов'язання відшкодувати зазначену шкоду у повному обсязі.

Зважаючи на відсутність заперечень відповідача, суд вважає доведеним той факт, що потерпілий потребував невідкладного (оперативного) лікування, яке потребувало невідкладних матеріальних витрат.

Також, як зазначено у позові, «… про настання ДТП, тобто страхового випадку, відповідача було повідомлено належним чином. При спілкуванні із працівниками відповідача мені ( позивачу) та родичам потерпілого ОСОБА_3, який на той час знаходився на стаціонарному лікуванні, було повідомлено, що страхову виплату потерпілому виплатять після подачі усіх документів, в тому числі рішення суду, яким мене ( позивача) буде визнано винним…».

Сторона відповідача, у своєму письмовому запереченні на позов жодним чином не заперечила факту такої розмови між працівниками відповідача, позивачем та родичами потерпілого.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме із листа відповідача за вих. №-839 від 06 лютого 2017 року, позивач звертався до відповідача із заявою про відшкодування витрат на лікування потерпілого ОСОБА_3, який зазнав шкоди здоров»ю внаслідок ДТП, що мала місце за вищевказаних обставин.

З цього ж листа слідує, що ПАТ СК « Уніка», як страховик, фактично відмовила позивачу у компенсації його вищезгаданих витрат, як страхувальника у згаданому страховому випадку, оскільки, всупереч положенням ст. 36.4 Закону України N 1961-IV, такі витрати були здійснені ним без попереднього погодження із відповідачем, як страховиком.

Разом з цим, пунктом 36.4 ст. 36 Закону України N 1961-IV, здійснення витрат на лікування потерпілої особою, відповідальність якої застрахована, без попереднього погодження із страховиком не є підставою, яка безумовно звільняє страховика від виконання обов'язку по виплаті страхового відшкодування.

Також, положеннями даної норми не визначено, у яких саме випадках вищенаведена обставина надає право страховикові повністю або частково відмовити у компенсації витрат страхувальника, однак за своїм змістом така норма закону є спрямованою на захист інтересів страховика.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що лише у тому випадку, коли дії страхувальника щодо здійснення витрат на лікування потерпілої особи, вчинені без попереднього їх погодження із страховиком, призвели до завдання страховику таких збитків, яких би він не зазнав при умові, що витрати на лікування потерпілої особи були б із ним погоджені, страховик мав би обґрунтовані правові підстави на застосування положень п. 36.4 ст. 36 Закону, а саме - відмовити у компенсації таких витрат страхувальнику.

Суд також звертає увагу, що відповідач ПАТ СК «Уніка» в силу п. 34.1 ст. 34 Закону України N 1961-IV є уповноважений самостійно здійснювати запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування.

При цьому судом враховується й те, що відповідно до ст. 3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність, а відповідно до ст. 13 ЦК України, не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Подану в обґрунтування заперечення відповідача копію позову ОСОБА_3 до відповідача ПАТ СК «Уніка», третьої особи ОСОБА_1, у якій той зокрема зазначає, що ОСОБА_1 відшкодував йому лише моральну шкоду, а невідшкодованими залишилися витрати пов»язані з лікуванням, які має відшкодувати ПАТ СК «Уніка», суд не приймає до уваги, як належний й допустимий доказ у справі. Так, як повідомлено самим же відповідачем, згідно ухвали Бережанського районного суду Тернопільської області від 21 грудня 2016 року такий позов ОСОБА_3 позов залишено без розгляду (справа №2/593/420/2016).

Також, під час попереднього судового засідання у даній справі, третя особа на стороні позивача без самостійних вимог на предмет спору, потерпілий ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав, які є фактично аналогічними тим, про які вказано стороною позивача і щодо доказів його позиція є солідарною з позивачем.

Одночасно судом враховуються й відомості, викладені в ухвалі Бережанського районного суду Тернопільської області (справа №-593/732/16-к 1-кп/593/91/2016) від 13 червня 2016 року, якою ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 286 КК України у зв»язку з примиренням винного з потерпілим, на підставі ст. 46 КК України, а кримінальне провадження з цих підстав закрите. Так, в мотивувальній частині зазначеної ухвали, в обґрунтування прийнятого рішення, суд зокрема послався й на ту обставину, що винний (тобто ОСОБА_1О.) повністю відшкодував завдані ним збитки потерпілому ОСОБА_3 В свою чергу потерпілий у цьому судовому засіданні вказав, що жодних претензій майнового чи немайнового характеру до підсудного (позивача) він не має, про що подав до суду відповідну заяву.

Судом також відхиляються як необґрунтовані заперечення сторони відповідача щодо фактичного відшкодування позивачем витрат на лікування потерпілого з посиланням на ухвалу Бережанського районного суду Тернопільської області від 28 грудня 2016 року. Так, зазначеною ухвалою суду (справа 1-кп/593/91/2016) внесено виправлення лише у вступну частину ухвали цього ж суду від 13 червня в написання дати (року) внесення до ЄРДР кримінального провадження №-0000001 відносно ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України з «01.01 2015 року» на «01.01.2016 року». Інші виправлення в цю ухвалу, зокрема щодо не відшкодування ОСОБА_1 потерпілому ОСОБА_3 матеріальної шкоди, в зазначену ухвалу внесено не було і в цій частині вона залишилася незмінною.

Отже, суд вважає доведеним, що такі витрати позивач відшкодував потерпілому.

Поряд з цим, суд вважає не доведеним у судовому засіданні факт здійснення позивачем ОСОБА_1 витрат на лікування потерпілого саме у той час, коли такі ліки чи медичні препарати та пристрої фактично були придбаними ( тобто в час зазначений у товарних та фіскальних чеках). Однак вважає, що на час звернення до відповідача із вимогою компенсувати такі витрати, він ці кошти потерпілому сплатив.

Враховуючи, що витрати по лікуванню потерпілого ОСОБА_3 фактично були понесені позивачем ОСОБА_1, обставини справи свідчать про виникнення у ПАТ СК «Уніка» зобов'язання відшкодувати шкоду завдану ОСОБА_3, а підстави вважати, що відсутність попередньої згоди страховика призвела до завдання останньому збитків, яких би він не зазнав при умові, що витрати на лікування потерпілого були б з ним погоджені, у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, суд приходить до висновку, що понесені позивачем витрати мають бути компенсовані відповідачем на підставі п. 36.4 ст. 36 Закону України N 1961-IV.

Із висновку експерта №-256, за наслідками проведеної в період з 17 лютого по 11 березня 2016 року судово-медичної експертизи за медичними документами на ім»я ОСОБА_3, зокрема вбачається, що 31 грудня 2015 року о 18 год 40 хв. він був госпіталізований до Бережанської ЦРКЛ, встановлено діагноз закритий перелом обох кісток правої гомілки в с/3 із зміщенням відломків, забійна рана голови зліва. Цього ж дня ОСОБА_3 було прооперовано. Операція монтаж скелетного витяжіння через п»яткову кісту. В подальшому, 04 січня 2016 року ОСОБА_3Я… скерований для подальшого лікування в КзТОР ТУЛ. Цього ж дня у вказаному медзакладі той був прооперований з операцією накладання скелетного витягу за праву п»яткову кістку. В подальшому 13 січня 2016 року хворому було виконано операцію «закрита репозиція перелому с/3 правої в/гомілкової кістки МОС інтрамедулярним блокуючим стержнем « Synthes». … З висновку комп»ютерної томографії голови ОСОБА_3 від 01 січня 2016 року відомо: «даних за травматичне пошкодження речовини мозку, кісток черепа не виявлено».

Згідно інформації комунального закладу Тернопільської обласної ради «Тернопільська університетська лікарня» вих. №-01-3/1419 від 12 квітня 2016 року, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні в ортопедо-травматологічному відділенні зазначеного закладу з 04 січня 2016 року по 22 січня 2016 року ( 18 ліжко-днів). У зв»язку з обмеженим бюджетним фінансуванням за власні кошти хворим ОСОБА_3 в аптечній мережі були придбані медикаменти та вироби медичного призначення: Лідокаїн 2% - 28 ампул; Дексалгін 2,0 19 ампул; L-лізин 10,0 6 ампул; Цикло 3 Форт 57 таблеток; Ксарелто 10 мг 19 таблеток; Сульбатомакс 1000/500 мг 14 фл.; Фіз розчин 0,9% 200,0 3 фл.; в/в системи 3 шт.; шприци 2,0 - 519 шт., 5,0-14 шт.

Також суду подано листок лікарських призначень хворого ОСОБА_3 КЗТОР «Тернопільська університетська лікарня».

Згідно фіскального чеку від 20 січня 2016 року, вартість однієї ампули лідокаїна 2% становила 5,75 грн., таким чином вартість 28 ампул становить 161,00 грн.

Відповідно до фіскальних чеків від 17 січня 2016 року придбано дексалгін 2,0 в кількості 6 амп. на загальну суму 102,00 грн.;

Згідно товарного чеку №-1604 від 05 січня 2016 року придбано L- лізин на суму 155, 34 грн., а згідно товарного чеку №-34469 від 02 січня 2016 року придбано цей же препарат на загальну суму 50,55 грн. загалом на придбання зазначеного медичного препарату витрачено 205,89 грн.;

Згідно фіскального чеку від 14 січня 2016 року придбано Цикло 3 Форт на суму 92,91 грн., а відповідно до чеку від 17 січня 2016 року придбано цей же препарат на загальну суму 86,84 грн. загальна вартість придбаного препарату становить 179,75 грн.;

Також було придбано медичний препарат Ксалерто на загальну суму 922,15 грн., згідно товарних чеків: від 05 січня 2016 року на суму 368,10 грн.; від 11 січня 2016 року на суму 184,00 грн.; від 14 січня 2016 року на суму 184,05 грн.;від 17 січня 2016 року на суму 186,00 грн.

Згідно фіскального чеку від 17 січня 2016 року придбано медичний препарат Сульбатомекс на суму 352,00 грн. Поряд з цим, зазначений позивачем факт придбання 13 січня 2016 року цього ж медичного препарату на суму 353 ,00 грн. не підтверджено наданими ним доказами, а тому в цій частині вимоги не є доведеними.

Також, було придбано системи для внутрішньовенного вливання, а саме: згідно чеку №-1064 від 05 січня 2016 року на суму 9,75 грн., та від 10 січня 2016 року ( чек №-3750) - на суму 19,50 грн., що загалом становить 29,25 грн.

Відповідно до квитанції від 10 січня 2016 року, вартість одного шприца 2,0 мл. становить 1,90 грн., відповідно вартість 519 шприців складає 986,10 грн.

Також, для лікування потерпілого внаслідок згаданої ДТП, 13 січня 2016 року придбано пристосування для лікування переломів, вартістю 16 200,00 грн. Суд відхиляє в цій частині заперечення сторони відповідача про недоведеність потреби потерпілого у придбанні такого пристосування. Так, з вищезгаданого висновку судового медичного експерта вбачається, що під час лікування потерпілого у КзТОР Тернопільській університетській лікарні, саме 13 січня 2016 року було проведено оперативне лікування хворого (потерпілого ОСОБА_3Я.) та проведено операцію, в процесі якої використано пристрій для лікування переломів. Такі відомості експерт вказав за результатами проведення експертизи медичних документів хворого (потерпілого) ОСОБА_3, а тому суд в цій частині вважає, що заклад охорони здоров»я, у якому було проведено таку операцію, документально підтвердив необхідність використання такого пристрою при проведенні операції потерпілого, а відтак обґрунтованими є і витрати на його придбання.

Окрім цього, потерпілий ОСОБА_3, після отримання травми голови в у згаданій ДТП, пройшов обстеження головного мозку на що було витрачено й оплачено 650,00 грн., згідно квитанції до прибуткового ордера №- від 04 січня 2016 року. Суд, з аналогічних підстав, зважаючи на те, що експертом проводилася згадана судово-медична експертиза за медичними документами потерпілого й у такій документації відображено проходження потерпілим компютерної діагностики мозку, вважає це обґрунтованими й підтвердженими згаданим закладом охорони здоров»я витратами на діагностику потерпілого, яка викликана необхідністю його лікування після отриманої травми в ДТП, яке є страховим випадком у даній справі.

Згідно накладної №-1 постачальника ФОП ОСОБА_7, одержувач ОСОБА_3 01 січня 2016 року придбав медичні препарати, вату, лейкопластир, системи, ін»єкційні шприци, тощо на загальну суму 863, 86 грн.

Суд констатує, що з приводу необхідності здійснення придбання зазначених у накладній №-1 від 01 січня 2016 року препаратів, сторона позивача не надала суду жодного належного й допустимого доказу, а тому в цій частині суд вважає такі витрати не обґрунтованими з врахування вимог передбачених ч.2 ст. 59 ЦПК України та ст. 24, п.24.1 ст. 24 Закону України N 1961-IV.

Також, стороною позивача подано ряд товарних та фіскальних чеків про купівлю дизельного пального та пасажирських квитків, однак суд відхиляє в цій частині вимоги позивача про відшкодування таких витрат, оскільки сторона позивача не обґрунтувала належними й допустимими доказами необхідність здійснення таких витрат на придбання палива й на необхідність проїзду рейсовими автобусами, згідно поданих копій квитків по зазначених у них маршрутах, оскільки вони повинні бути безпосередньо пов»язані із «… доставкою.. потерпілого», поряд з цим суду не надано жодного доказу, згідно якого відповідний заклад охорони здоров»я підтвердив би необхідність здійснення таких витрат саме на доставку ( транспортування) потерпілого внаслідок згаданого страхового випадку.

Таким чином, враховуючи, що розмір понесених витрат, а також необхідність їх здійснення мають підтверджені стороною позивача у порядку та у спосіб визначені ч.2 ст. 59 ЦПК України та ст. 24, п.24.1 ст. 24 Закону України N 1961-IV, виходячи з того, відповідач у своїх запереченнях фактично не заперечив обґрунтованості придбання ОСОБА_3 медичних препаратів, які зазначені у інформації КЗТОР «Тернопільська університетська лікарня» вих. №-01-3/1419 від 12 квітня 2016 року, де їх загальна вартість становить 2 938,14 грн., а також, враховуючи обґрунтованість придбання пристосування для переломів, вартістю 16 200,00 грн. й проведення обстеження 04 січня 2016 року головного мозку, вартістю 650,00 грн., що загалом складає 19 788,14 гривень, суд вважає доведеними в цій частині позовні вимоги про стягнення з відповідача страхового відшкодування саме в такому розмірі.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ СК «Уніка» страхового відшкодування в частині компенсації витрат на відшкодування матеріальної шкоди слід задовольнити частково - в сумі 19 788,14 гривень.

Щодо компенсації відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.26-1 Закону України N 1961-IV, страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ » пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону МТСБУ) відшкодовується потерпілому фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров»я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків одноразової виплати за шкоду, заподіяну здоров»ю.

Факт відшкодування позивачем потерпілому моральної шкоди в розмірі 16 000,00 гривень, сторона відповідача не заперечила, також зазначений факт підтверджений і згаданою ухвалою суду про закриття кримінального провадженні від 13 червня 2016 року та фотокопією розписки потерпілого про отримання від позивача 16 000, 00 грн. на відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок ДТП, яке є страховим випадком за даним позовом. Достовірність таких відомостей учасниками процесу не заперечено.

Оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині компенсації відшкодування матеріальної школи заподіяної здоров»ю потерпілого в розмірі 19 788,14 грн., то відповідно 5%-ий розмір компенсації в частині моральної шкоди у даному випадку становить 989,41 грн.

В порядку ч.3 ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач при поданні позову до суду звільнений від сплати судового збору, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь держави пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, як в частині матеріальної, так і моральної шкоди.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3,10,11, 59, 60,61, 88,214,215 ЦПК України, ст.ст. 2, 3, 6, 22, 24, , 26-1, 34, 36 Закону України « Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» , ст.ст.979, 1166 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова Компанія «Уніка» в користь позивача ОСОБА_1 19 788 ( дев»ятнадцять тисяч сімсот вісімдесят вісім ) гривень 14 коп., як компенсацію витрат на відшкодування матеріальної шкоди на лікування потерпілого ОСОБА_3 від страхового випадку дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31 грудня 2015 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова Компанія «Уніка» в користь позивача ОСОБА_1 989 (дев»ятсот вісімдесят дев»ять) гривень 41 коп., як компенсацію витрат на відшкодування моральної шкоди, завданої потерпілому ОСОБА_3, як особі, що зазнала ушкодження здоров»я під час страхового випадку дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 31 грудня 2015 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова Компанія «Уніка» в користь держави судові витрати за задоволеними вимогами про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 640 ( шістсот сорок) гривень

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Страхова Компанія «Уніка» в користь держави судові витрати за задоволеними вимогами про відшкодування моральної шкоди в розмірі 640 ( шістсот сорок) гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд протягом 10 діб з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_8