Справа № 500/4638/17
Провадження № 2/500/2852/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року

Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого - судді Адамова А.С.,

при секретарі Хачатрян А.Т.,

за участю: представника позивачів ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права на приватизацію та зобовязання усунути перешкоди,

ВСТАНОВИВ:

23.08.2017 року позивачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовними вимогами (з урахуванням уточнень), якими просить суд визнати за ними право на приватизацію квартири АДРЕСА_1, та зобов'язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області усунути перешкоди в реалізації їх права на приватизацію житла квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначають, що 13.07.2017 року ОСОБА_3, як уповноважений власник житла (основний наймач квартири), звернулася до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради із заявою про передачу у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Листом №Л-1017 від 17.07.2017р. їй було відмовлено у передачі у власність вказаної квартири. У звязку з тим, що ними в порушення п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, не був наданий ордер на квартиру. Вказана квартира на підставі ордеру №51 від 19.03.1980р. була надана її матері ОСОБА_5, яка померла 29.03.2001р. Позивачі зареєстровані та проживають в квартирі. Отримати копію ордеру неможливо, так як в організації, де зберігаються ці документи, з невідомих причин ордер на квартиру відсутній. Житлові чеки вони не отримували. Вважають, що мають право на приватизацію, оскільки вони на законних підставах користуються спірним житлом, зареєстровані за його адресою, до теперішнього часу не використали своє право на безкоштовну передачу житла, оригінал ордеру на вказану квартиру не зберігся, проте раніше видавався.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги повністю, просив задовольнити їх у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що відмова у приватизації є законною, оскільки позивачем у порушення п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян не надано всі передбачені переліком документи, а саме ордеру на квартиру.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані учасниками судового процесу докази в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, проаналізувавши положення чинного законодавства, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що розпорядженням Ізмаїльської міської ради №57р від 19.02.2016р. проспект Леніна в м. Ізмаїлі перейменовано на проспект Миру.

Згідно технічної характеристики жилих та підсобних приміщень квартири АДРЕСА_2, зокрема у відомостях про мешканців, у квартиру були заселені згідно ордеру №51 від 19.03.1980р. ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Згідно свідоцтва про смерть серії 1-ЖД № 250044 від 29.03.2001 року ОСОБА_5 померла 29.03.2001 року.

Згідно свідоцтва про народження серії І-ЖД №375061 від 15.09.1973р. та свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖД №317883 позивач ОСОБА_3 є донькою ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_4 також є донькою ОСОБА_3.

Згідно довідки комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» № 830 від 12.07.2017 року в квартирі АДРЕСА_3 проживають та зареєстровані ОСОБА_3 (наймач), ОСОБА_4 (дочка).

13.07.2017 року ОСОБА_3, як уповноважений власник житла (основний наймач квартири), звернулася до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради із заявою про передачу у спільну сумісну власність квартири АДРЕСА_1 на підставі Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду».

Листом №Л-1017 від 17.07.2017р. їй було відмовлено у передачі у власність вказаної квартири. У звязку з тим, що ними в порушення п. 18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян, не був наданий ордер на квартиру.

Згідно інформації комунального підприємства Ізмаїльської міської ради «Житсервіс» №925 від 10.08.2017р. ордер, що був виданий у 1980р. на ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_3 відсутній в КП «Житсервис».

Згідно листа КП «Ізмаїльське МБТІ» №1321 від 02.10.2017р. власником квартири АДРЕСА_3 ніхто не зареєстрований.

Згідно листа Ізмаїльського управління ЖКГ ІМР від 26.10.2017р. №1410/03-01 квартира АДРЕСА_3 знаходиться в комунальній власності ІМР та за вказаною адресою зареєстровані позивачі.

Право на приватизацію квартир з використанням житлових чеків одержують громадяни України, які на законних підставах проживають у них.

Відповідно до довідки від 24.05.2017 року за №690, наданої ТВБВ №10015/0456 філії Одеського обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_3, ОСОБА_4, які мешкають за адресою: м.Ізмаїл, пр. Миру, б. 22, кв. 63, житлові чеки не отримували та право своє на них не використали.

Отримати копію ордеру на квартиру неможливо, так як оригінал ордеру видавався в одному екземплярі та на даний час не зберігся.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на житло.

Конституцією України також серед основних прав і свобод людини й громадянина проголошено право на житло.

У ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 345 ЦК України закріплюється право фізичної або юридичної особи набувати право власності на майно у разі приватизації державного та комунального майна у порядку, встановленому законом. Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

Правові основи приватизації державного житлового фонду, його подальшого використання і утримання визначені Законом України від 19 червня 1992 року N 2482-XII "Про приватизацію державного житлового фонду".

Законом України від 04 вересня 2008 року N 500-VI "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" внесено зміни до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" та дозволено приватизувати житло в гуртожитках, що перебувають у власності територіальних громад.

Законом України від 08 вересня 2011 року N 3716-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення правового регулювання забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків" уточнено порядок передання гуртожитків у комунальну власність з метою наступної приватизації житлових приміщень законними мешканцями гуртожитків.

Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.

Відповідно до п.18 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затвердженого Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 16.12.2009 року № 396, громадянином до органу приватизації подаються: оформлена заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі; копію документа, що посвідчує особу; технічний паспорт на квартиру (будинок), жиле приміщення у гуртожитку; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі (копія договору найму жилої площі у гуртожитку); документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду; копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилих приміщень у гуртожитку, кімнат у комунальній квартирі.

Згідно до змісту ч. 3 ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду (надалі - Закон) передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання зави громадянина.

При цьому частина 10 наведеної статті зазначає, що органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону, а саме не підлягають приватизації: квартири - музеї; квартири (будинки), розташовані на території закритих військових поселень, підприємств, установ і організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків - пам'ятників садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають у аварійному стані; квартири, віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири, розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на ЧАЕС.

Тобто, перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 57 ЦПК України, передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правомірність вселення та проживання позивачів у квартирі АДРЕСА_3 підтверджено наявними у справі документами та в судовому засіданні не заперечувалось представником відповідача, що є обставиною, яка не підлягає доказуванню відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, враховуючи, що ордер для вселення в квартиру АДРЕСА_3 видавався і відсутність його копії позбавляє позивачів реалізувати своє право на приватизацію квартири та враховуючи, що у позивачів є всі необхідні документи для проведення приватизації вищезазначеної квартири, та доведена підставність вимог щодо приватизації житла, суд приходить до висновку що позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 обґрунтований та підлягає задоволенню. Судом не виявлено обставин, що суперечать закону або порушують права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 213-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 до виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права на приватизацію та зобовязання усунути перешкоди - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_4 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати виконавчий комітет Ізмаїльської міської ради Одеської області усунути перешкоди в реалізації ОСОБА_3, ОСОБА_4 права на приватизацію житла квартири АДРЕСА_1.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 26.10.2017р.

Суддя: ОСОБА_8