Справа № 133/1685/17
Козятинський міськрайсуд Вінницької області
В складі головуючого судді: Проця В. А.
при секретарі Гаврилюк О.Г.
з участю адвоката ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Козятині цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Релігійної громади Свято Різдвяно Богородицького Храму про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності,-
Позивач ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Релігійної громади Свято Різдвяно Богородицького Храму про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності.
В обґрунтування позовних вимог вказала, що влітку 2006 року вона відвідувала релігійну громаду Свято Різдвяно Богородицький Храм с. Вернигородок, де познайомилась з керівником цієї громади ігуменом Герасимом в миру ОСОБА_3.
Оглянувши будинок, господарські будівля та присадибну ділянку, вона вирішила його придбати та запропонувала укласти нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу даного житлового будинку.
Однак, ігумен Герасим (ОСОБА_3Л.) пояснив їй, що в даний час це неможливо, оскільки необхідно замовити і виготовити технічний паспорт, а громаді необхідні були кошти для ремонту терміново, і запропонував їй укласти договір купівлі продажу будинку в простій письмовій формі, і повідомив, що передасть їй всі документи на будинок та рішення релігійної громади про його продаж, а вона йому віддасть гроші під розписку, а нотаріально вони посвідчать цей договір після отримання технічного паспорт, при цьому, витрати на його оформлення повинна взяти вона на себе, бо іншому випадку ціна будинку буде більшою.
Через декілька днів вона перебралась у вказаний будинок, зробила там ремонт за свої кошти та мешкає в ньому до даного часу.
В грудні 2006 року ОСОБА_3 передав їй технічний паспорт на вказаний будинок, при цьому, пояснив, що до нотаріуса вони підуть вже після різдвяних свят, проте ні після Різдва ні в подальшому вона його не бачила, а згодом від парафіян їй стало відомо, що він виїхав до Російської Федерації, де по чуткам помер.
В подальшому позивач змінила підставу позову і просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: с. Вернигородок, Козятинського району, Вінницької області, вул. Садова (колишня назва «Чапаєва»), 20 «А», оскільки вона з 2006 року відкрито та безперервно більше десяти років користується придбаним нею у релігійної громади будинком, провела його ремонт.
В судовому засіданні позивач - ОСОБА_2 позов з урахування зміни підстав позову підтримала і підтвердила обставини викладенні в ньому. Крім того, доповнила, що вона відкрито та безперервно більше десяти років користується придбаним нею у релігійної громади будинком, доглядає за ним та ремонтує.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з?явивилась хоча повідомлялась про день і час слухання справи.
На підставі ст. 225 ЦПК України, суд ухвалив, заочно розглянути справу.
Заслухавши позивача, свідків, давши оцінку письмовим доказам, суд вважає, що позов слід задовольнити.
Судом встановлено, що влітку 2006 року позивач відвідувала релігійну громаду Свято Різдвяно Богородицький Храм с. Вернигородок, де познайомилась з керівником цієї громади ігуменом Герасимом, в миру ОСОБА_3.
Однак, ігумен Герасим (ОСОБА_3Л.) пояснив позивачці, що в даний час не можливо нотаріально укласти договір купівлі - продажу, оскільки необхідно замовити і виготовити технічний паспорт, а громаді необхідні були кошти для ремонту терміново.
03 вересня 2006 року сторони зустрілись, ігумен Герасим (ОСОБА_3Л.) мав при собі друкований примірник договору та розписку, договір сторони підписали, позивач передала кошти, а ігумен дав позивачу розписку про отримання грошей та всі документи на житловий будинок та рішення релігійної громади на його продаж, крім цього, ігумен повідомив, що нотаріально договір буде посвідчений, коли буде виготовлений технічний паспорт на будинок.
Через декілька днів позивач перебралась у вказаний будинок, зробила там ремонт за свої кошти та мешкає в ньому до даного часу.
В грудні 2006 року ОСОБА_3 передав позивачу технічний паспорт на вказаний будинок, при цьому, пояснив позивачу, що до нотаріуса вони підуть вже після Різдвяних свят, проте, ні після Різдва, ні в подальшому позивач ігумена, який представляв громаду не бачила, а згодом від парафіян позивачу стало відомо, що ігумен виїхав до Російської Федерації, де по чуткам помер.
З вересня 2006 року позивач відкрито та безперервно користувалась житловим будинком, який належав релігійній громаді, вважаючи себе його власником, оскільки сплатила за нього гроші, що в судовому засіданні також, підтвердили свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Відповідно до ч.1 ст. 334 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Відповідно до ч.4 ст.334 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Керуючись ст. ст. 213-215, 218 ЦПК України, суд,-
Визнати за ОСОБА_2 право власності за набувальною давністю на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що знаходиться за адресою: с. Вернигородок, Козятинського району, Вінницької області, вул. Садова (колишня назва «Чапаєва»), 20 «А».
Повний текст рішення буде виготовлений на протязі п?яти днів з дня закінчення розгляду справи.
Копію даного заочного рішення направити для відому рекомендованим листом відповідачу.
На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів до Апеляційного суду Вінницької області через Козятинський міськрайсуд з дня отримання його копії.
Суддя: (підпис)
Суддя:
Дата документу 17.10.2017