Справа № 425/2248/17
Провадження № 22ц/782/699/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2017 року, жовтня місяця, 04-го дня колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі : головуючого судді Яреська А.В., суддів Дронської І.О., Карташова О.Ю., за участю секретаря: Єгорової О.П., розглянувши у місті Сєвєродонецьку у відкритому судовому засіданні у залі судових засідань Апеляційного суду Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання дій і бездіяльності неправомірними та зобовязання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до Рубіжанської міської ради Луганської області про захист прав споживача - про визнання незаконними дій відмови у наданні адміністративної послуги по заяві про надання згоди на розробку технічної документації. Просила суд визнати дії і бездіяльність посадових осіб Рубіжанської міської ради ОСОБА_2, як міського голови, ОСОБА_3, як начальника управління землеустрою по не внесенню її заяви від 28.06.2017 року на розгляд сесії міської ради і постійної комісії з земельних питань та ігнорування ними її заяви від 18.07.2017 року неправомірними, як такі що порушують її конституційні права та права споживача; зобовязати Рубіжанську міську раду розглянути її заяви від 28.06.2017 року і від 18.07.2017 року у відповідності до вимог законодавства України.

Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.09.2017 року було відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання дій і бездіяльності неправомірними та зобовязання вчинити певні дії.

На рішення суду надійшла апеляційна скарга від ОСОБА_1, яка не погоджується із ухвалою суду першої інстанції. Просить суд скасувати ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 06.09.2017 року, як таку що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вислухавши доповідача, пояснення представника апелянта, обговоривши доводи апеляції та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Статтею ст. 303 ЦПК України є передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Статтями 213, 214 ЦПК України є визначеним про те, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Рубіжаснької міської ради Луганської області, суд першої інстанції виходив з того, що спір між позивачем та відповідачем виник з приводу надання саме адміністративної, а не цивільної послуги, тобто послуги, яку можуть надавати учасники цивільних відносин. Як наслідок, і оскільки у цьому спору відповідач має статус субєкта владних повноважень при здійсненні ним саме владних управлінських функцій, між позивачем та відповідачем виникли не цивільні, а саме адміністративні правовідносини. А справи адміністративної юрисдикції, в силу положень пункту 1, 7, 8, 9 частини 1 статті 3 та частини 1 і 2 статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України, у порядку цивільного судочинства розгляду не підлягають. При цьому в обґрунтування своїх висновків суд першої інстанції послався на висновки ВСУ , що були надані ним у постанові від 07 червня 2016 року (справа №820.3507.15), на висловлені ВССУ позиції у справі №401/2401/16ц (ухвала від 03 липня 2017 року).

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду, адже до них він дійшов із належним дотриманням норм матеріального та процесуального права, із врахуванням судової практики та правових позицій, що були висловлені вищими судами із зазначеного питання.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не дають підстав вважати, що судом при розгляді справи порушені або неправильно застосовані норми матеріального чи процесуального права. У апеляційній скарзі зроблено посилання на судову практику ВСУ а саме на постанову колегії суддів судової палати в адміністративних справах від 25 лютого 2015 року, проте у зазначеній постанові мова йде про ті випадки, коли субєктом владних повноважень вже було прийнято рішення про надання у власність земельної ділянки, що не має ще місця у аналізованій під час апеляційного розгляду ситуації. Крім того, колегія суддів враховує тут і ті обставини, що у спірних правовідносинах відповідач реалізує ті свої контрольні функції у сфері управління діяльністю, що підпадають під юрисдикцію саме адміністративного суду це відповідає і сучасній судовій практиці ВСУ, що знайшла своє відображення у постановах ВСУ від 07 червня 2016 року по справі №820/3507/15, від 13 липня 2016 року 21-1265а16, від 13 грудня 2016 року, 21-2573а16, ухвалі ВССУ від 03 липня 2017 року по справі №401/2401/16-ц, адже саме до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Частиною першою статті 122 Земельного кодексу України (далі ЗК) передбачено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Аналогічна правова позиція щодо застосування зазначених норм права була висловлена і колегією суддів Судової палати в адміністративних справах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 19 січня 2016 року (справа № 21-3690а15).

Доводи апелянта щодо необхідності розгляду його вимог саме як вимог споживача, чиї права порушені та про порушення його прав судом першої інстанції, що відмовився розглядати позовні вимоги та відмовив у здійсненні правосуддя на увагу теж не заслуговують, адже позивач не позбавлений права звернутись до суду із адміністративним позовом. Судовий захист прав споживачів здійснюється загальними судами за правилами цивільного судочинства в порядку позовного провадження за позовами фізичних осіб - споживачів товарів, робіт і послуг, тоді як вимоги про оскарження бездіяльності суб'єктів владних повноважень при здійсненні ними владних управлінських функцій щодо порушників законодавства про захист прав споживачів підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам закону, колегією суддів не встановлено таких порушень матеріального права чи процесуального законодавства при розгляді справи, що давали б підстави для скасування чи зміни ухваленого судового рішення. Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Позивачка ОСОБА_1 має право звернутись до суду із адміністративним позовом з зазначеними нею у позові вимогами, отже її право на судовий захист не є порушеним.

З огляду на викладене вище та керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, оскарженню не підлягає як така, що не перешкоджає подальшому рухові по справі.

Головуючий

Судді: