Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Провадження № 2/300/150/2017

Справа №300/383/17

27.10.2017 року смт. Воловець

Воловецький районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді: Конепуд В.І., з участю секретаря с/з ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Воловець цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу посилаючись на те, що вони з відповідачем уклали шлюб 04.09.2014 року у виконкомі Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області за актовим записом №11. Від даного шлюбу 06 листопада 2014 року народився син ОСОБА_4, який на даний час знаходиться на вихованні у відповідача.

Причиною розірвання шлюбу є те, що за останні майже два роки між подружжям стали постійно виникати сварки внаслідок того, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства. Сімейне життя між подружжям поступово погіршувалось та призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив суд їх задовольнити, шлюб розірвати.

Відповідач ОСОБА_3 в суд також не з?явилась, надіслала заяву про розгляд справи без її участі у зв?язку з перебування у тривалому відрядженні в зоні проведення АТО, просить після розірвання шлюбу повернути їй дошлюбне прізвище "Мащенко".

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом (ч.ч.3, 4 ст.56 СК України).

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Судом встановлено, що сторони не змогли створити міцної сім'ї, їх шлюб існує лише формально, обставини та причини, які спонукали позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї стали неможливими і це суперечило б інтересам одного з них та їх дитини що має істотне значення. За наданий судом трьохмісячний строк для примирення, подружжя не примирилось.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їх дитини, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Суд приходить до висновку, що шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 слід розірвати, неповнолітнього сина необхідно залишити на вихованні матері - відповідача ОСОБА_3 та за її вибором повернути їй прізвище "Мащенко".

Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

Крім того, згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ч. 1 ст. 51 Конституції України, ст. ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 110, 112 Сімейного кодексу України, ст. 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу - задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований 04 вересня 2014 року у виконкомі Верхньоворітської сільської ради Воловецького району Закарпатської області за актовим записом №11 між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - розірвати.

Неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 - залишити на вихованні у відповідача ОСОБА_3 .

Після розірвання шлюбу повернути ОСОБА_3 прізвище - "Мащенко".

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 ( шістсот сорок ) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його отримання.

Головуючий:

Суддя: Конепуд В. І.