У Х В А Л А

іменем україни

09 серпня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Завгородньої І.М., Карпенко С.О.,

Мазур Л.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації, Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, третя особа - Департамент освіти і науки, молоді та спорту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання права користування житловим приміщенням, визнання ордеру недійсним та його скасування, визнання свідоцтва про право власності на житло незаконним та його скасування, вселення, виселення, визнання договору дарування недійсним, за касаційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_6, поданою представником ОСОБА_9, на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який уточнила в ході розгляду справи та остаточно просила:

- визнати за нею право користування житловим приміщенням - квартирою № АДРЕСА_3

- визнати незаконними та скасувати розпорядження Шевченківської районної державної адміністрації в м. Києві від 31 серпня 2011 року № 570 про затвердження спільних рішень адміністрації і профспілкових комітетів підприємств, установ, організацій Шевченківського району про надання жилих приміщень в частині затвердження спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємств, установ та організацій району про надання жилих приміщень: п. 1.2. Головного управління освіти і науки Київської міської державної адміністрації (протокол від 10 травня 2011 року № 1); п. 1.2.5 про надання жилих приміщень - двокімнатної квартири № 274 житловою площею 27,4 кв. м у будинку АДРЕСА_3 на 6 поверсі - ОСОБА_6 на родину з 5-ти осіб;

- визнати незаконним та скасувати розпорядження Святошинської районної державної адміністрації м. Києва від 21 листопада 2011 року № 871 про видачу свідоцтва про право власності (серія НОМЕР_1 від 21 серпня 2011 року) на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8;

- визнати недійсним та скасувати ордер на жиле приміщення № НОМЕР_2 серія Б від 29 вересня 2011 року, виданий Шевченківською районною державною адміністрацією м. Києва ОСОБА_6 з сім'єю у складі 5-ти осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_8 (мати чоловіка), на право зайняття приміщення загальною площею 45,5 кв. м, житловою площею 27,4 кв. м, яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі АДРЕСА_1;

- визнати незаконним та скасувати свідоцтво про право власності на житло, видане Святошинською районною державною адміністрацією м. Києва 21 листопада 2011 року на квартиру АДРЕСА_1 про право спільної часткової власності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8;

- вселити ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_1;

- виселити ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з вказаної квартири в жиле приміщення - дві ізольовані кімнати площею 25,4 кв. м в шестикімнатній квартирі за адресою: АДРЕСА_2;

- визнати недійсним договір дарування № 3686 від 03 листопада 2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О., відповідно до умов якого 1/5 частки двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 45,5 кв. м, житловою площею 27,4 кв. м, ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_4, а також 1/5 частки цієї двокімнатної квартири ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_5

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_3 посилалася на те, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2010 року було задоволено її позов до Святошинської районної державної адміністрації у м. Києві, визнано за нею право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3, проте 29 вересня 2011 року Шевченківською районною державною адміністрацією м. Києва було видано ордер № НОМЕР_2 на вказане жиле приміщення ОСОБА_6 на сім'ю у складі 5 осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, а 21 листопада 2011 року Святошинською районною державною адміністрацією м. Києва на підставі розпорядження органу приватизації Святошинської районної державної адміністрації в м. Києві за № 871 від 21 листопада 2011 року відповідачами було отримано свідоцтво про право власності на спірну квартиру.

Посилаючись на те, що ордер на житлове приміщення відповідачам було видано незаконно, оскільки вказане житлове приміщення не було вільним, у зв'язку із чим ордер та свідоцтво про право власності на житло підлягають визнанню недійсними та незаконними, а відповідачі підлягають виселенню зі спірної квартири, ОСОБА_3 просила задовольнити позов.

РішеннямСвятошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 27 квітня 2016 року про виправлення описки, позов задоволено частково.

Визнано незаконними та скасованорозпорядження Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації від 31серпня 2011 року № 570 про затвердження спільних рішень адміністрації і профспілкових комітетів підприємств, установ, організацій Шевченківського району про надання жилих приміщень, в частинізатвердження спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємств, установ та організацій району про надання жилих приміщень: п. 1.2. Головного управління освіти і науки Київської міської державної адміністрації/ протокол від 10травня 2011 року № 1; п. 1.2.5. про надання жилих приміщень - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на 6 поверсі ОСОБА_6 на родину з 5-ти осіб.

Визнано незаконним та скасовано розпорядження Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації від 21листопада 2011 року № 871 про видачу свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 21 серпня 2011 року на квартиру АДРЕСА_4 ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Визнано недійсним та скасовано ордер на жиле приміщення№ НОМЕР_2 серія Б від 29вересня 2011 року, виданий Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією ОСОБА_6 із сім'єю у складі 5-ти осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, на право зайняття приміщення, загальною площею 45,5 кв.м, житловою площею 27,4 кв. м, яке складається із двох кімнат в ізольованій квартирі АДРЕСА_5.

Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на житло, видане Святошинською районною в м. Києві державною адміністрацією 21листопада 2011 року на квартиру АДРЕСА_5 про право спільної часткової власностіОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Вселено ОСОБА_3 в квартиру АДРЕСА_5.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 із квартири АДРЕСА_5 в жиле приміщення- дві ізольовані кімнати площею 25,4 кв. м в шестикімнатній квартирі АДРЕСА_6.

Визнанонедійсним договір дарування від 03 листопада 2012 року № 3686, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О., 1/5 частки двокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 45,5 кв. м, житловою площею 27,4 кв. м, ОСОБА_8 - ОСОБА_4 та 1/5 частки двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_4 загальною площею 45,5 кв. м, житловою площею 27,4 кв. м, ОСОБА_7 - ОСОБА_5

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року, з урахуванням ухвали цього ж суду від 23 лютого 2017 року про виправлення описки, апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_12, до якої приєдналась ОСОБА_6, відхилено, рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року залишено без змін.

У касаційних скаргах ОСОБА_4 та представник ОСОБА_6 - ОСОБА_9, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційних скарг та заперечення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_13, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суди попередніх інстанцій, частково задовольняючи позов, виходили з того, що відповідачі на підставі ордеру були заселені в спірне житлове приміщення, право користування яким було визнано за позивачкою рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2010 року, тобто відповідачам було видано ордер на зайняте приміщення.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на таке.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, яке набрало законної сили (а. с. 61-62, т. 1), за позивачкою визнано право на користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

З вказаного рішення вбачається, що ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище ОСОБА_14) була включена в ордер від 17 листопада 1970 року на надання цієї квартири, як член сім'ї її матері ОСОБА_14 - наймача квартири, та свого рідного брата ОСОБА_15

ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивачки - ОСОБА_14, а ІНФОРМАЦІЯ_2 року - ОСОБА_15, які проживали та були зареєстровані в спірній квартирі.

Зазначеним судовим рішенням також було встановлено, що ОСОБА_3 повністю утримувала спірну квартиру та сплачувала відповідні рахунки за утримання будинку, оплачувала комунальні послуги, періодично здійснювала ремонтні роботи в цьому приміщенні на протязі 1984-2010 років та фактично проживала у спірній квартирі, оскільки не має в користуванні іншого жилого приміщення, окрім займаної спірної квартири, та ніде не зареєстрована. Квартира не приватизована та належить до державного житлового фонду Святошинського району м. Києва.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Також судами установлено, що ОСОБА_3 зверталася до ВГІРФО Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві для проведення реєстрації у спірній квартирі та надавала копію рішення суду через житлову організацію, проте 09 грудня 2010 року отримала відмову, оскільки у резолютивній частині рішенні суду від 27 жовтня 2010 року відсутнє зобов'язання ВГІРФО Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві зареєструвати її у спірну квартиру; крім того зазначено, що право користування не передбачає реєстрацію відповідно чинного законодавства (а. с. 101-103, т. 3).

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 11 квітня 2011 року ОСОБА_3 відмовлено у роз'ясненні рішення суду від 27 жовтня 2010 року з тих підстав, що питання її реєстрації у вказаній квартирі судом не розглядалося (а. с. 104, т. 3).

Судами установлено, що позивачка на адресу квартири АДРЕСА_5 в листопаді 2010 року, січні та березні 2011 року отримувала від житлової організації рахунки за житлово-комунальні послуги, утримання будинку та прибудинкової території щодо спірної квартири та належним чином сплачувала їх, добросовісно виконуючи обов'язки наймача квартири по утриманню житла, що підтверджується платіжними рахунками з відміткою про оплату (а. с. 81-83, т. 1), проте з квітня 2011 року ЖЕО 806 в односторонньому порядку припинило оформляти і надсилати їй платіжні квитанції щодо отриманих житлово-комунальних послуг у спірній квартирі.

Зважаючи на вищевикладене та враховуючи, що на час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 у встановленому законом порядку не визнавалася такою, що втратила право на користування спірною квартирою, судове рішення про її виселення з квартири не ухвалювалося, такий позов до позивачки ані відповідачами у справі, ані будь-якими іншими особами не пред'являвся, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про встановлення факту постійного проживання позивачки в спірній квартирі на підставі рішення суду від 27 жовтня 2010 року і після його ухвалення до 01 листопада 2011 року.

Статтею 58 ЖК Української РСР встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Відповідно до статті 59 ЖК Української РСР, ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень. Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу в Україні», судам слід мати на увазі, що виданий на жиле приміщення ордер у випадках, зазначених у ст. 59 ЖК, підлягає визнанню недійсним з наслідками, передбаченими ст. 117 цього Кодексу.

Якщо обов'язок надати жиле приміщення лежить на позивачеві (виконкомі, відомстві), відсутність у позовній заяві вказівки про надаване приміщення є підставою для залишення заяви без руху, а при невиконанні вимоги про усунення недоліків заява вважається неподаною і підлягає поверненню позивачеві (ст.139 ЦПК України).

У випадку, коли позов пред'явлено особами, права яких порушено видачею ордера і на яких не може бути покладено обов'язок по наданню відповідачам жилого приміщення, до участі у справі має бути притягнутий виконком або інший відповідний орган, що здійснює управління житловим фондом. Якщо, незважаючи на попередження, притягнутий до участі у справі орган не вирішив питання про надання відповідачам приміщення, суд вирішує позов по суті і при його задоволенні покладає на цей орган обов'язок надати відповідачам те жиле приміщення, яке вони раніше займали, або інше, яке за змістом ч. 2 ст. 117 ЖК має відповідати за розміром і благоустроєм наданому за ордером.

Відповідно до п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених постановою Ради Міністрів Української РСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року № 470, ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення та він дійсний протягом 30 днів.

Судами установлено, що розпорядженням Шевченківської районної державної адміністрації м. Києва від 31 серпня 2011 року за № 570 про затвердження спільних рішень адміністрацій і профспілкових комітетів підприємств, установ, організацій Шевченківського району про надання жилих приміщень, в частині, затвердження спільного рішення адміністрації та профспілкового комітету підприємств, установ та організацій району про надання жилих приміщень: п. 1.2. Головного управління освіти і науки Київської міської державної адміністрації (протокол від 10 травня 2011 року № 1); п. 1.2.5. про надання жилих приміщень - двокімнатної квартири АДРЕСА_1 на 6 поверсі, ОСОБА_6 на родину з 5 - ти осіб (а. с. 12-13, т. 2).

На виконання вказаного розпорядження Шевченківською районною у м. Києві державною адміністрацією видано ОСОБА_6 ордер на жиле приміщення № НОМЕР_2 серія Б від 29 вересня 2011 року на сім'ю у складі п'яти осіб: ОСОБА_6, ОСОБА_4 (чоловік), ОСОБА_5 (дочка), ОСОБА_7 (дочка), ОСОБА_8 (мати чоловіка) на право зайняття жилого приміщення жилою площею 27, 4 кв. м, яке складається з двох кімнат в ізольованій квартирі за адресою: АДРЕСА_7, яка належить до державного житлового фонду Святошинського району м. Києва (а. с. 14, т. 2).

Відповідно до свідоцтва про право власності НОМЕР_1 від 21 листопада 2011 року, виданого Святошинської районною державною адміністрацією в м. Києві згідно з розпорядженням від 21 листопада 2011 року, вказана вище квартира належить: ОСОБА_4 - 1/5 частина, ОСОБА_5 - 1/5 частина, ОСОБА_8 - 1/5 частина, ОСОБА_7 - 1/5 частина (а. с.198, т. 2).

Згідно з договором дарування 2/5 часток квартири № 3686 від 03 листопада 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лиюровою Л.О., ОСОБА_8 подарувала належну їй 1/5 частки цієї двокімнатної квартири ОСОБА_8, а ОСОБА_7 подарувала належну їй 1/5 частку цієї квартири ОСОБА_5

Частиною ст. 21 ЦК України визначено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

З огляду на вказане вище у сукупності, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що відповідачі на підставі ордеру були заселені в спірне житлове приміщення, право користування яким визнано за ОСОБА_3 рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 27 жовтня 2010 року, яке є чинним і у встановленому законом порядку не скасоване, а тому ордер видано на зайняте приміщення і факт відсутності реєстрації позивача в спірній квартирі не є підставою для відмови у захисті її порушених житлових прав на спірне помешкання, у зв'язку із чим колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про наявність правових підстав для визнання недійсним та скасування ордеру, виданого відповідачам, вселення позивачки в квартиру, виселення відповідачів, а також визнання договору дарування та свідоцтва про право власності недійсним.

Докази та обставини, на які посилаються заявники у касаційних скаргах, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційних скарг фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявників з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргуОСОБА_4 та касаційну скаргу ОСОБА_6, подану представником ОСОБА_9, відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

С.О. Карпенко

Л.М. Мазур

О.М. Ситнік