У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Закарпатського обласного військового комісаріату до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди за касаційною скаргою заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Закарпатського обласного військового комісаріату на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Закарпатського обласного військового комісаріату звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_4 працювала у Закарпатському обласному військовому комісаріаті. Наказом військового комісара Закарпатського обласного військового комісаріату ОСОБА_3 від 28 грудня 2012 року № 242 її звільнено із займаної посади.

Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 29травня 2013 року, частково зміненою постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 23 січня 2014 року, зазначений наказ військового комісара в частині звільнення ОСОБА_4 визнано протиправним і скасовано, стягнуто із Закарпатського обласного військового комісаріату на їїкористь 20 548 грн 92 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 29 грудня 2012 року до 29травня 2013 року.

Позивач вважав, що такими діями ОСОБА_3 державі завдано шкоду, тому, уточнивши позовні вимоги, проси в суд на підставі ст. ст. 1166, 1191 ЦК України стягнути з відповідача на користь Закарпатського обласного військового комісаріату 20 548 грн 92 коп. у порядку регресу.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 23 листопада 2016 року у задоволенні позову заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у вказаній справі закрито.

У касаційній скарзі заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Постановляючи ухвалу про закриття провадження у справі апеляційний суд виходив із того, що за своєю правовою природою спір є публічно-правовим і в силу ст. 17 КАС України підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК України).

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом прав, свобод чи інтересів. Відповідно до частини другої цієї ж статті у випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України (стаття 17), Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Згідно з пп. 1, 5 ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності, а також спори за зверненням суб'єкта владних повноважень у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Отже, основною визначальною рисою адміністративних правовідносин є владне підпорядкування однієї сторони цих відносин іншій стороні. Сторони в адміністративному спорі ще до його виникнення повинні перебувати у відносинах вертикального підпорядкування.

З огляду на положення ст. ст. 1, 15 ЦПК України, ст. 2 КАС України не вважається публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому позивач звернувся до суду за захистом права не публічного, а цивільного, зокрема права на відшкодування завданої шкоди. У такому випадку це спір про цивільне право, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права.

Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 5 липня 2017 року № 6-1094цс17, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом установлено, що заступник військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України пред'явив позов в порядку вимог ст. ст. 1166, 1191 ЦК України про стягнення в порядку регресу з колишнього військового комісара Закарпатського обласного військового комісаріату завданої державі шкоди.

Отже, спір виник із цивільних правовідносин і справа за правилами ст. 15 ЦПК України підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, апеляційний суд не з'ясував усіх обставин, що мають процесуальне значення, підстави звернення до суду з позовом та правовідносини, які виникли, дійшовши передчасного висновку про закриття провадження у справі.

За таких обставин постановлена у справі ухвала апеляційного суду не може вважатись законною й обґрунтованою, тому відповідно до ст. 342 ЦПК України вона підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу заступника військового прокурора Ужгородського гарнізону Західного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України в особі Закарпатського обласного військового комісаріату задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 16 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик