Справа №204/3353/17
Провадження №2/204/1270/17
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

25 вересня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути солідарно з відповідачів його користь заподіяну йому матеріальну шкоду у сумі 29320,47 грн., моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а також розподілити судові витрати у справі шляхом солідарного стягнення з відповідачів на його користь судових витрат, що складаються з витрат на проведення експертизи у сумі 1500 грн., суми сплаченого судового збору та комісії банку.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що йому на праві власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Над вказаною квартирою розташована квартира №114, яка належить відповідачам по справі. В ніч 09 грудня 2016 року з вини відповідачів почалося затоплення належної позивачу квартири та у зв'язку з тим, що власники квартири №114 фактично там не мешкають, була відсутня будь-яка можливість якнайскоріше усунути причини затоплення. Позивачем було визвано аварійну службу водоканалу для перекриття води по стояку. Власники квартири №114 розшукувалися на протязі трьох діб та всі мешканці по стояку не мали можливості користуватися водою. Позивач зазначає, що в його квартирі вода лилася зі стелі на протязі цілої доби, внаслідок чого він був вимушений займатися усуненням наслідків затоплення за допомогою своїх знайомих та родичів замість звичних своїх справ. Через троє діб представники власників квартири, які фактично перебувають за межами країни, передали ключі від квартири своїм знайомим, завдяки чому вдалося потрапити до квартири №114 та перекрити воду. Також була викликана аварійна служба водоканалу, яка з'ясувала, що причиною затоплення був порив шланги у кухні під мийкою через її неприйнятний стан. Внаслідок затоплення квартири позивача йому було пошкоджено шпалери у кімнаті, коридорі та кухні, прийшов у непридатний для використання стан ламінат та підкладка під ним, у всіх вказаних кімнатах залито килим та меблі. В цілому позивачу було заподіяно шкоди на суму 29320,47 грн. Також позивач зазначає, що вказаним порушенням його права власності йому було заподіяно моральну шкоду, яку він оцінює у 20000 грн., і яка виразилась у пошкодженні, приведення у непридатний стан належної йому квартири, необхідністю проживати тривалий час у квартирі, яка не відповідає санітарно-гігієнічним нормам, необхідністю дихати вогким повітрям з запахом цвілі, що негативно відбилося на його здоров'ї та самопочутті. Позивач навіть тимчасово втратив свою працездатність і знаходився на лікарняному перед новорічними святами, які також було зіпсовано його хворобою, неприйнятним станом його квартири, в якій позивач незадовго до затоплення закінчив ремонт. Крім того, 05 квітня 2017 року відповідачами було здійснено повторне затоплення квартири позивача через неякісну заглушку у каналізаційних трубах квартири №114, після чого позивач також визивав аварійну службу і розшукував представників власників квартири для усунення причин залиття. Враховуючи вищевикладене, позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.

У судове засідання позивач не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення суду.

Відповідачі у судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи чи про розгляд справи у їх відсутність не подавали, у зв'язку із чим, суд, враховуючи заяву позивача, ухвалив відповідно до ст. 224 ЦПК України проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду.

Суд, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

Позивачу на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14 липня 2006 року та копією витягу з Державного реєстру правочинів (а.с.6-7).

З повідомлення Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради від 15 вересня 2017 року встановлено, що відповідачі є власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1(а.с.72).

Актом візуального обстеження квартири АДРЕСА_1, складеного майстром ОСОБА_4 та інженером ОСОБА_5 КП «Жилсервіс-2» ДМР виробничої дільниці №5, від 14 грудня 2016 року встановлено: у коридорі, кухні та кімнаті на підлозі лежить ламінат, місцями від залиття на стиках видно здуття; в кімнаті загальною площею 17,8 кв.м. стіни та стеля поклеєні шпалерами, при візуальному огляді між стелею та стіною частково видно від залиття руді плями; в кухні загальною площею 7,7 кв.м. стіни та стеля поклеєні шпалерами, при візуальному огляді між стелею та стіною частково видно від залиття руді плями. Причиною залиття є те, що у квартирі №114 на кухні під мийкою було зірвано шланг (а.с.34).

Зокрема, сам факт залиття квартири позивача також підтверджується звітом про проведення технічного огляду будівельних конструкцій квартири АДРЕСА_1, згідно якого вбачається, що покриття стін житлової кімнати, кухні та коридору має розриви та відставання шпалер, стан не задовільний; покриття стелі житлової кімнати, кухні та коридору мають плями та відставання шпалер, стан покриття стелі не задовільний; стан дверей задовільний; наявне замочування покриття з ламінату та основи під ламінат з паркету в приміщеннях житлової кімнати, кухні та коридору, покриття з ламінату та паркету видулося, стан не задовільний. Відповідно до кошторису, доданого до звіту, на виконання ремонтних робіт для відновлення стану покриття стелі, підлоги та стін в приміщеннях житлової кімнати, кухні та коридору, збиток складає 28970,47 грн. (а.с.9-26).

Також на підтвердження завданої матеріальної шкоди позивачем надано товарний чек №2481 від 20 грудня 2016 року, з якого вбачається, що на прання килима та його доставку ним було витрачено 350 грн. (а.с.33).

Згідно п.2.1. Договору про надання інжинірингових послуг №10/02-01-17-ТО від 10 лютого 2017 року, укладеного між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інститут проектування та будівельних експертиз», вартість робіт з підготовки звіту про проведення технічного обстеження квартири №101 після затоплення, кошторис в житловому будинку АДРЕСА_1, становить 1500 грн. (а.с.31).

Наведені докази у своїй сукупності та взаємозв'язку поза всяким розумним сумнівом доводять той факт, що квартиру позивача 09 грудня 2016 року було залито з вище розташованої квартири.

Згідно ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування в повному обсязі. Збитками є, в тому числі, втрати, які особа мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За ст. 1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, позивач на підставі ст.ст. 22, 1192 ЦК України має право на відшкодування йому майнової шкоди, яка визначається вартістю виконання робіт, необхідних для відновлення квартири, у розмірі 29302,47 грн. (28970,47+350).

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними діями та бездіяльністю майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ч. 1 ст. 177 Житлового кодексу, громадяни зобов'язані забезпечувати схоронність жилих примішень, бережно ставитися до санітарно-технічного та іншого обладнання, додержувати правил утримання жилого будинку.

Відпровідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний проводити за власні кошти ремонт квартири, житлового приміщення у гуртожитку (наймач (орендар) - згідно з договором найму (оренди).

Саме відповідачі, як власники квартири, згідно ч. 1 ст. 177 Житлового кодексу, п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 08 жовтня 1992 року, були зобов'язані підтримувати в належному стані свою квартиру, в тому числі і інженерне обладнання та комунальні мережі всередині квартири.

Проаналізувавши встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що завдання шкоди позивачу знаходиться в прямому причинному зв'язку з неправомірними винними діями та бездіяльністю відповідачів, які не вживали належних заходів з підтримання в належному стані інженерного обладнання та комунальних мереж в її квартирі, що потягло залиття квартири позивача.

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-168цс13 від 12 лютого 2014 року, згідно якого відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність майнової шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

За приписами ч. 2 ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Стаття 1166 ЦК України закріплює презумпцію вини завдавача шкоди, оскільки за умови доведення самого факту завдання шкоди, її розміру, протиправності дій (бездіяльності) завдавача шкоди та причинного зв'язку між шкодою та такими діями (бездіяльністю), саме на завдавача шкоди покладається доведення відсутності його вини, як підстави для звільнення від її відшкодування.

Наданими позивачем доказами доведено наявність майнової шкоди, протиправність діяння відповідачів як заподіювачів такої шкоди, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправними діяннями відповідачів. З урахуванням викладеного суд вважає доведеним факт наявності вини відповідачів у завданні шкоди позивачу та відсутності визначених законом підстав для звільнення від їх відшкодування.

За наведених обставин, відповідачі на підставі ст. 1166 ЦК України зобов'язані відшкодувати позивачу завдану шкоду в повному обсязі і позовні вимоги в частині стягнення відшкодування майнової шкоди в межах заявлених позовних вимог підлягають задоволенню.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях яких фізична особа зазнала у зв'язку з пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги в частині стягнення грошового відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що в судовому засіданні доведений факт завдання моральної шкоди позивачу, якої він зазнав у зв'язку з пошкодженням його майна, оскільки сам факт пошкодження майна особи вже є свідченням того, що власник майна зазнав у зв'язку з цим душевних страждань.

На підтвердження свого стану здоров'я через залиття позивачем надано суду листок непрацездатності, серії АДБ №659977 від 23 грудня 2016 року, де зазначено, що позивач з 23 грудня 2016 року по 28 грудня 2016 року був звільнений від роботи, причина непрацездатності - захворювання загальне, діагноз заключний - ГРВІ (а.с.8). Однак, дані доводи позивача судом відхиляються через відсутність доказів на підтвердження відповідного причинно-наслідкового зв'язку.

За ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями та бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На підставі викладеного, позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди також підлягають задоволенню.

Суд враховує роз'яснення, викладені у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, за якими розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З врахуванням перелічених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що заявлений позивачем розмір відшкодування в 20000 гривень є надмірним і розміром грошового відшкодування моральної шкоди, необхідним та достатнім за вказаних обставин є 3000 гривень.

Суд враховує, що позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати, які згідно вимог ст. 88 ЦПК України підлягають розподілу між сторонами, а саме:

- з оплати судового збору за позовні вимоги майнового характеру - 640 грн. (а.с. 35);

- з оплати судового збору за позовні вимоги немайнового характеру - 640 грн. (а.с.58);

- з оплати проведення технічного обстеження квартири та кошторису у розмірі 1500 грн. (а.с.32).

Згідно зі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При цьому суд враховує роз'яснення, викладені у п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», за якими солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Таким чином, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума понесених судових витрат у розмірі по 1390 грн. з кожного ((640+640+1500)/2).

Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Частиною 3 ст.79 ЦПК України у свою чергу передбачено, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Таким чином, ч.3 ст. 79 ЦПК України визначено вичерпний перелік судових витрат, які належать до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи. Отже, вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів в якості судових витрат по справі комісії банку у розмірі 26,12 грн. не підлягають задоволенню, оскільки такі витрати не відносяться до судових витрат.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок залиття - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 29320 грн. 47 коп. та моральну шкоду у розмірі 3000 грн., а усього стягнути 32320 (тридцять дві тисячі триста двадцять) грн. 47 (сорок сім) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі по 1390 (одна тисяча триста дев'яносто) грн. 00 коп. з кожного.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Головуючий: