Справа № 0508/5891/2012
Провадження №2-п/242/46/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року Селидівський міський суд Донецької області у складі: головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Склярук О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Селидове заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ворошиловського районного суд м. Донецька від 14.06.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідач ОСОБА_1 21.09.2017 року звернувся до суду із заявою про скасування заочного рішення Ворошиловського районного суд м. Донецька від 14.06.2012 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, посилаючись на наступні обставини: рішення по справі було винесено у його відсутність, він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, крім того, зазначив, що обставини справи встановлені не в повному обсязі. Просить суд скасувати заочного рішення Ворошиловського районного суд м. Донецька від 14.06.2012 року та призначити до розгляду в загальному порядку.

Позивач у справі ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені належним чином.

Згідно ч. 1 ст. 231 ЦПК України неявка осіб, належним чином повідомлених про час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

За правилами ч. 1ст. 224 цього Кодексу у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 05.10.2017 року було частково відновлене втрачене судове провадження у цивільній справ № 0508/5891/2012 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, а саме відновлено: зміст заочного рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 14.06.2012 року та зміст ухвали Ворошиловського районного суду м. Донецька від 28.08.2012 року.

Виходячи із змісту ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо будуть виконані дві умови: 1) якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин; та 2) докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також свідки, експерти, спеціалісти і перекладачі можуть бути повідомлені або викликані в суд телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв'язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику.

В свою чергу, відповідно до вимог ч. 6 ст. 74 ЦПК України, судові повістки надсилаються фізичним особам за адресою місця їх проживання, чи перебування, зареєстрованою у встановленому порядку. У разі відсутності осіб за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Як вбачається зі змісту заочного рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 14.06.2012 року, «відповідач ОСОБА_1 про час і місце слухання справи повідомлений належним чином, про що свідчить конверт з повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення, про причини неявки суд не повідомив».

У звязку з чим, суд критично відноситься до доводів відповідача з приводу неналежного повідомлення його про дату та місце розгляду справи.

Слід також зауважити, що відповідно до ухвали Ворошиловського районного суду м. Донецька від 28.08.2012 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного Ворошиловського районного суду м. Донецька від 14.06.2012 року визнано судом неподаною та повернуто заявнику.

В звязку з чим, суд вважає, що ОСОБА_1 станом на серпень 2012 року знав про наявність та зміст заочного рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 14.06.2012 року, своїй правом на усунення недоліків зазначених судом для подальшого розгляду справи не скористався.

Суд вважає неприпустимим твердження відповідача ОСОБА_1, що неналежне сповіщення про дату та місце розгляду справи обумовило обмеження його право як відповідача надати докази для повного зясування обставин справи, оскільки знаючи про наявність судового рішення, його суть та зміст, відповідач жодних дій щодо його перегляду в порядку передбаченому ст. 232 ЦПК України, чи то в порядку апеляційного оскарження з серпня 2012 року не вживав.

Зокрема Європейський суд з прав людини в п. 40 свого рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява N 3236/03)від 3 квітня 2008 року зазначив, що право на справедливий розгляд судом, яке гарантовано пунктом 1 статті 6 Конвенції, має розумітися у світлі преамбули Конвенції, у відповідній частині якої зазначено, що верховенство права є спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов'язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (див., mutatis mutandis, рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява N 52854/99, п. 52, ECHR 2003-X).

Разом з тим, судом встановлено, що відповідачем ОСОБА_1 також не надано суду належних та допустимих доказів, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, тобто не виконано дві умови, за якими заочне рішення підлягає скасуванню.

У відповідності до п. 1 ч. 3 ст. 231 ЦПК України суд може своєю ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

Враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує справедливий судовий розгляд, а саме: принцип юридичної визначеності, який є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права, суд вважає, що скасування заочного рішення Ворошиловського районного суду м. Донецька від 14.06.2012 року коли заявником не виконано умови, передбачені ст. 232 ЦПК України, порушить право позивача щодо остаточності рішення.

За таких обставин суд вважає, що заява про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає.

На підставі вищезазначеного та керуючись ст. 231 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Ворошиловського районного суд м. Донецька від 14.06.2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди залишити без задоволення.

Заочне рішення по даній справі може бути оскаржено до Апеляційного суду Донецької області через Селидівський міський суд Донецької області. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.М. Владимирська