провадження № 2-о/243/859/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року Слов′янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого судді Мірошниченко Л.Є.

при секретарі Мирошниченко А.О.

за участю заявника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №7 м. Словянська цивільну справу за заявою ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Словянського міськрайонного суду з заявою за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин, обґрунтувавши свої вимоги тим, що 04.02.2017 року померла його мати ОСОБА_3, при зверненні до нотаріальної контори заявник отримав відмову нотаріуса, оскільки в його свідоцтві про народження в графі мати зазначено ОСОБА_4, замість ОСОБА_3. У звязку з чим, для отримання свідоцтва про право на спадщину, просить встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме ОСОБА_3 є матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду справи у суді повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності (а.с.18). Оскільки сторони повідомлені про час, дату та місце розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу без участі зацікавленої особи, що відповідає положенням ст. 169 ЦПК України.

Суд, вивчивши матеріали цивільної справи, вислухавши заявника, показання свідка, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_1, вбачається, що останній народився 15.11.1949 року, батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 (а.с.4).

Як вбачається з свідоцтва про смерть серія І-ОК №391751 (а.с.10) ОСОБА_3 померла 04.02.2017 року у с. Карапиші, Миронівського району Київської області (а.с.10).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 14.09.2017 року, гр. ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої 04.02.2017 року матері гр. ОСОБА_3, у звязку з відсутністю доказів родинних відносин відмовлено (а.с.6).

Вирішуючи питання про встановлення факту того, що ОСОБА_1 є сином ОСОБА_3, суд виходить з наступного.

Згідно п.6 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.

Встановлення даного факту для заявника має юридичне значення, оскільки від цього факту безпосередньо породжуються юридичні наслідки, в даному випадку прийняття спадщини, і законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Свідок ОСОБА_6 допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона є дружиною ОСОБА_1 та відповідно невісткою ОСОБА_3, яка була заявнику матірю, стосунки у них були родинні. Після смерті ОСОБА_3 вони ховали її як матір.

Згідно до довідки наданої державним нотаріусом ОСОБА_7 від 22.06.2016 року №555/02-14 (а.с.7), вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2, після померлої 04.02.2017 року матері ОСОБА_3, прийняли спадщину за заповітом на все майно.

Крім того,на підтвердження факту родинних відносин заявником надана посвідка про народження серія УВ №160075 ОСОБА_8, що народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.19), відповідно до відмітки в паспорті ОСОБА_3, остання зареєструвала шлюб 11.07.1954 року з ОСОБА_5 (а.с.9 зв.б.).

Приписами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків … має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.Так, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Зокрема, у п.33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч.1 ст.6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У п.26 рішення ЄСПЛ у справі "Надточій проти України" та п.23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України №2" наголошується на принципі рівності сторін - одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

В силу ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий стороною на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 Постанови ПВС України від 12.06.2009 року №2 "Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі "Бочаров проти України" (остаточне рішення від 17 червня 2011 року), суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних не спростованих презумпцій щодо фактів.

При вирішенні даного цивільно - правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.

Отже, в своїй сукупності проаналізувавши відповідне законодавство, що регулює сферу суспільних відносин в частині виниклих спірних правовідносин, з урахуванням наявних доказів по справі та подальшого належного виконання судового рішення, враховуючи також визнання заінтересованою особою заявлених вимог, з урахуванням принципу юридичної визначеності суд, вважає, що заява є законною та обґрунтованою, та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 256-259 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення №5 від 31.03.1995 року, суд -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин задовольнити.

Встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме факт того, що ОСОБА_3, яка померла 04.02.2017 року, була матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_9