У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до комунального закладу охорони здоров'я «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Дубровицької районної ради Рівненської області про зобов'язання перерахувати та виплатити надбавку за тривалість безперервної роботи та виплатити заборгованість із заробітнлї плати за касаційною скаргою комунального закладу охорони здоров'я «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Дубровицької міської ради Рівненської області на рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що вони працюють на посадах лікарів в амбулаторіях загальної практики сімейної медицини, які є структурними підрозділами комунального закладу охорони здоров'я «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Дубровицької районної ради Рівненської області (далі - КЗОЗ «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги»).

Зазначали, що відповідно до пп. 1 п. 4.1.1 наказу Міністерства праці та соціальної політики України Міністерства охорони здоров'я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення» лікарям загальної практики, незалежно від найменування посади, які працюють в амбулаторії сімейної медицини і мають стаж безперервної роботи понад 9 років, виплачується щомісячна надбавка в розмірі 40 % посадового окладу.

Однак відповідач виплачує їм дану надбавку в розмірі 30 % посадового окладу, мотивуючи це тим, що на них не розповсюджується дія пп. 1 п. 4.1.1 зазначеного нормативного документа.

Ураховуючи наведене, просили визнати такі дії КЗОЗ «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Дубровицького району Рівненської області неправомірними, зобов'язати його доплатити їм указану надбавку: ОСОБА_3 і ОСОБА_4, починаючи із 02 січня 2013 року до травня 2016 року включно, у розмірі 3 500 грн та 3 200 грн відповідно, а ОСОБА_5, починаючи з 02 січня 2013 року до 06 червня 2016 року, у розмірі 6 700 грн, а також зобов'язати відповідача і надалі виплачувати їм надбавку за тривалість безперервної роботи в розмірі 40 % посадового окладу. Крім того, ОСОБА_4 просила зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити їй недоплачену заробітну плату у вигляді зменшеного посадового окладу, як лікарю загальної практики - сімейному лікарю, за період із січня 2014 року до грудня 2014 року у розмірі 1 184 грн.

Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 02 грудня 2016 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Зобов'язано КЗОЗ «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» нарахувати та виплатити ОСОБА_4 недоплачену заробітну плату у вигляді зменшеного посадового окладу, як лікарю загальної практики - сімейному лікарю, за період із січня 2014 року до грудня 2014 року, у розмірі 802 грн 61 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2017 року рішення Дубровицького районного суду Рівненської області від 02 грудня 2016 року скасовано в частині нарахування та виплати надбавки за тривалість безперервної роботи та ухвалено у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_5

Зобов'язано КЗОЗ «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» нарахувати та виплатити ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 різницю недоплаченої надбавки в розмірі 10 % посадового окладу за тривалість безперервної роботи: ОСОБА_3, починаючи із вересня 2015 року до 28 лютого 2017 року; ОСОБА_4, починаючи із квітня 2015 року до 28 лютого 2017 року; ОСОБА_5, починаючи із квітня 2015 року до 28 лютого 2017 року. У задоволені решти позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі КЗОЗ «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом установлено, що з 02 січня 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 і ОСОБА_5 було переведено з комунального закладу охорони здоров'я «Дубровицька центральна районна лікарня» до комунального закладу охорони здоров'я «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Дубровицької районної ради Рівненської області та призначено на посади:

- ОСОБА_3 - лікаря загальної практики - сімейного лікаря, відділення амбулаторії загальної практики сімейної медицини, а з 22 березня 2013 року на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини в амбулаторію загальної практики сімейної медицини № 2;

- ОСОБА_4 - лікаря-педіатра, дільничного відділення амбулаторії загальної практики сімейної медицини, а з 22 березня 2013 року на посаду лікаря загальної практики сімейної медицини в амбулаторію загальної практики сімейної медицини № 1;

- ОСОБА_5 - заступника головного лікаря з дитинства та пологовій допомозі, а з 02 січня 2014 року - на посаду лікаря педіатра дільничного амбулаторії загальної практики сімейної медицини № 2.

При цьому, безперервний трудовий стаж усіх позивачів на посадах лікарів становить понад 9 років.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо визнання за останніми права на отримання надбавки за тривалість безперервної роботи в розмірі 40 % посадового окладу, суд першої інстанції виходив із того, що вказана надбавка у такому розмірі може виплачуватись лише лікарям загальної практики, які працюють в амбулаторії, що перебуває у сільській місцевості, а оскільки позивачі працюють лікарями в амбулаторії, яка знаходиться у місті, вони не мають права на отримання надбавки в такому розмірі.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючі позовні вимоги в частині зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити позивачам різницю недоплаченої надбавки за тривалість безперервної роботи ОСОБА_3, починаючи з вересня 2015 року до 28 лютого 2017 року, а ОСОБА_4 і ОСОБА_5, починаючи з квітня 2015 року до 28 лютого 2017 року, апеляційний суд виходив із того, що останні мають право із вказаного часу на отримання надбавки за тривалість безперервної роботи відповідно до пп. 1 п. 4.1.1 наказу Міністерства праці та соціальної політики України Міністерства охорони здоров'я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», тобто, в розмірі 40 % посадового окладу.

Такий висновок апеляційного суду є правильним, узгоджується з матеріалами та обставинами справи.

Так, надбавка за тривалість безперервної роботи встановлюється у порядку, затвердженому у п. 4.1.1 спільного наказу Міністерства праці та соціальної політики України та Міністерства охорони здоров'я України від 05 жовтня 2015 року № 308/519 «Про впорядкування умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», підпунктом 1 якого передбачено встановлення надбавки за тривалість безперервної роботи у розмірі до 40 % (від 3 до 5 років - 10 %, від 5 до 7 років - 20 %, віл 7 до 9 років - 30 %, понад 9 років - 40 %) посадового окладу лікарям - незалежно від найменування посади, дільничним медичним сестрам, зубним лікарям, медичним сестрам загальної практики сімейної медицини, що працюють у дільничних лікарнях, амбулаторіях, у тому числі тих, що увійшли до складу центрів первинної медико-санітарної допомоги або до центральних районних, районних та міських лікарень, що розташовані в сільській місцевості та амбулаторіях сімейної медицини.

На запит комунального закладу охорони здоров'я «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Дубровицького району Рівненської області від 16 травня 2016 року Міністерство охорони здоров'я України повідомило, що незалежно від того, де розташована амбулаторія сімейної медицини - чи у місті, чи в селі - надбавка за тривалість безперервної роботи встановлюється відповідно до пп. 1 п. 4.1.1 вищезазначеного наказу (а. с. 31-32, т.1).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що перевіркою Управління Держпраці у Рівненській області від 26 лютого 2016 року встановлено, що нарахування та виплати надбавки за вислугу років у КЗОЗ «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Дубровицького району Рівненської області проводиться з порушенням п.п. 1 п. 4.1.1 «Умов оплати праці працівників закладів охорони здоров'я та установ соціального захисту населення», затвердженого наказом Мінпраці та соцполітики України, Мінохорони здоров'я України від 05 жовтня 2005 року № 308/519.

За результатами перевірки складений акт, внесено головному лікарю припис на усунення виявлених порушень, на головного лікаря складено і направлено на розгляд суду протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 41 КУпАП та внесено подання щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності осіб, винних за порушення законодавства про працю у КЗОЗ «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Дубровицького району Рівненської області (а. с. 18, т. 1).

Вказані вище порушення знайшли своє відображення й у постанові Дубровицького районного суду Рівненської області від 05 травня 2016 року при розгляді матеріалів, що надійшли від Управління Держрпраці у Рівненській області державної інспекції України з питань праці про притягнення до адміністративної відповідальності головного лікаря КЗОЗ «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Дубровицького району Рівненської області за ч. 1 ст. 41 Кодексу про адміністративні правопорушення (а. с. 146, т. 1).

Про наявність у позивачів права на надбавку за тривалість безперервної роботи у розмірі 40 % свідчать і дії самого відповідача, який згідно з наданими суду апеляційної інстанції довідками нараховував та виплачував ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 у 2014-2015 роках надбавку за безперервний стаж роботи у розмірі 40 % (а. с. 167-169, т. 2).

Таким чином, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про зобов'язання відповідача нарахувати і виплатити позивачам різницю недоплаченої надбавки за тривалість безперервної роботи.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з цими висновками щодо їх оцінки.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити оскаржуване рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального закладу охорони здоров'я «Дубровицький районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Дубровицької міської ради Рівненської області відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 13 березня 2017 залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик