АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5129/17 Головуючий 1-ї ін-ї. ОСОБА_1
Справа №644/649/17 Доповідач Сащенко І.С.
Категорія право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Сащенко І.С.

суддів Коваленко І.П., Овсяннікової А.І.,

за участю секретаря Бойко А. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 18 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Харківської міської ради, треті особи: Харківський обласний державний нотаріальний архів, КП «ХМБТІ», про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернулась з позовом, в якому просила визнати право власності на домоволодіння № 74 по вул. Пономаренківській у м. Харкові з тих підстав, що нею втрачені правовстановлюючі документи і отримати їх дублікат неможливо.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що вона є власником вказаного вище домоволодіння. Оригінали правовстановлюючих документів знаходились на зберіганні у невістки ОСОБА_4, однак були викрадені невідомою особою. Отримати дублікат договору купівлі-продажу домоволодіння є неможливим, через те, що приватний нотаріус, який посвідчував правочин з придбання спірного домоволодіння, припинив свою діяльність і ніяких документів своєї нотаріальної діяльності до нотаріального архіву не передав.

В судовому засіданні представники позивача підтримали вимоги в повному обсязі.

Представник відповідача ХМР та відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявились.

Заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 18 липня 2017 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та постановити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі. При цьому посилається на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи; порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що не може зареєструвати житловий будинок, який належить їй, ухвалюючи таке рішення суд фактично позбавляє її права власності на нього.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, що з`явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, знаходить скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Відмовляючи ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано суду документів, які б свідчили про причини зміни загальної площі будинку та правомірності такого збільшення.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Встановлено, що за договором купівлі-продажу домоволодіння № 74 по вул. Пономаренківській у м. Харкові від 18 серпня 1998 року, ОСОБА_2 придбала домоволодіння, що складалося з житлового будинку, загальною площею 136,9 кв.м., жилою 79 кв.м., гаражу-сараю, веранди, льоху, вбиральні (а.с.4)

З копії технічного паспорту на житловий будинок від 07.11.2016 року, вбачається, що загальна площа житлового будинку змінилась і складає 196,3 кв.м. (а.с.5-11).

За повідомленням КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» вказаний технічний паспорт на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Пономаренківській,74 було виготовлено на замовлення ОСОБА_2 Право власності на вищевказане майно станом на 31.12.2012 року зареєстровано на ім`я ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, р.№4750 від 18.08.1998 року. Згідно рішення №296 від 09.11.2004 року, виданого виконавчим комітетом Орджонікідзевської районної ради, загальна площа будинку літ. «А-2» складає 196,3 кв.м. (а.с.12)

Із вищевказаного рішення Орджонікідзевської районної ради №296 від 09.11.2004 року вбачається, що виконавчим комітетом районної ради було прийнято в експлуатацію на імя ОСОБА_2 надвірні будівлі та переобладнання на території приватного домоволодіння (літ. а1, Е) по вул. Пономаренківській, 74. (а.с.133)

Звертаючись до суду із позовною заявою, ОСОБА_2 посилалась на втрату оригіналів документів, які підтверджують її право власності на вищевказане домоволодіння.

На підтвердження факту викрадення правовстановлюючих документів позивачкою було надано до суду копії листів щодо внесення до ЄРДР 15.11.2016 року заяви про викрадення документів, висновку Холодногірського відділу поліції м. Харкова ГУНП Харківської області від 02.11.2016 року (а.с.21, 17).

Отримання дублікату документу не вбачається можливим, оскільки приватним нотаріусом ОСОБА_3 до Державного нотаріального реєстру не було передано нотаріальні реєстри, що підтверджується листами Державного нотаріального архіву та Міністерства Юстиції України, які містяться в матеріалах справи (а.с.40, 57-58).

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ч.1 ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності.

За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує її право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов'язує виникнення в особи суб'єктивного права власності на певні об'єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен установити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об'єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному ст. 392 цього Кодексу.

Згідно розяснень, які містяться у п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Стаття 392 ЦК не регулює правовідносин щодо самочинно збудованого нерухомого майна.

Зважаючи на те, що позивачем надано докази про введення прибудов в експлуатацію, вважати їх самочинними та такими що не є власність позивачки не можна.

Виходячи із наведеного, колегія суддів відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 18 липня 2017 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_5, яка мешкає Харківська область, Харківський район, м. Мерефа, вул. Сухоярська, 47, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на домоволодіння, яке складається з: жилого дому літ. А-2, площею 196,3 кв.м. та загальною площею під двором 640,59 кв.м., жилою 79,0 кв.м., прибудова літ. А-1 веранда літ.А-1, прибудова А-2, льох літ.Г, вбиральня літ. Ж, альтанка літ. Д, сарай літ.Е, вигрібна яма №10 огорожа №5-9 за адресою: місто Харків, вулиця Пономаренківська, будинок 74.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді