Справа № 214/9178/15-ц
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

18 жовтня 2017 року суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом 22.12.2015 року, в якому просить суд визнати за ним право на спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 06.08.2013 року, як спадкоємцем першої черги.

Ухвалою суду від 04.08.2017 року справу прийнято до провадження судді Євтушенка О.І. після повторного автоматизованого розподілу та призначено до розгляду.

18.10.2017 року через канцелярію суду представник позивача ОСОБА_3 подав заяву, в якій задля забезпечення предявлених ОСОБА_2 вимог просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на усе майно. Що знаходиться у власності ОСОБА_4, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, де б воно не знаходилось; до набрання чинності рішенням суду заборонити будь-яким особам у будь-який спосіб вчиняти будь-які дії щодо майна померлого ОСОБА_4, померлого 06.08.2013 року, де б воно не знаходилось.

В обґрунтування предявлених вимог вказав, що зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_5 має доступ до майна, належного спадкодавцеві ОСОБА_4 та можливість володіти і розпоряджатись цим майном, вказані обставини становлять ризик розтрати майна, що, як наслідок, може унеможливити виконання рішення суду в майбутньому.

В силу ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Суд, дослідивши зміст та вимоги заяви про забезпечення позову, додані до неї документи, приходить до висновку про її необґрунтованість та відсутність підстав для задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч.1, 3,4 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Системним аналізом вказаних норм суддя приходить до висновку, що визначальним для можливості розгляду судом по суті заяви про забезпечення позову є наявність в провадженні суду позову, доцільність застосування обраного заявником заходу забезпечення позову, його співмірність із заявленими позивачем вимогами та обґрунтованість підстав, які б визначали його застосування.

Дослідженням матеріалів справи встановлено, що цивільно-правовий спір, який виник між спадкоємцями, має немайновий характер та стосується визнання права на спадкування без предявлення вимог про визнання права власності на спадкове майно, в той час як представник позивача просить накласти арешт на все майно, належне за життя спадкодавцеві, без конкретизації його обсягу, вартості, що унеможливлює встановлення судом співмірності виду забезпечення позову заявленим позивачем вимогам.

Разом з тим, в поданій заяві про забезпечення позову представником позивача не зазначено конкретні причини, у звязку з якими необхідно забезпечити позов, не обґрунтовано необхідність забезпечення позову та доцільність застосування саме вказаних ним видів забезпечення позову. Посилання представника на існування ризику відчуження відповідачем майна за відсутності доказів, які б свідчили про реальність її намірів та ймовірність ускладнення виконання рішення суду на майбутнє є припущеннями, домислами, на яких в силу ст.60 ЦПК України не може ґрунтуватись доказування.

Позаяк, обставина смерті ОСОБА_6 в розумінні ч.4 ст.25 ЦК України є свідченням припинення його цивільної правоздатності, а тому до моменту прийняття спадщини та оформлення спадкових прав у встановленому законом порядку (в нотаріальному або судовому, з урахуванням того, що рішення по справі не ухвалено) жодна особа, навіть маючи доступ до його майна, не має юридичної можливості розпорядитись ним на власний розсуд.

Враховуючи викладене, необґрунтованість вимог заяви про забезпечення позову, суддя приходить до висновку про необхідність відмови в її задоволенні.

Керуючись ст.ст.151,153 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 (пяти) днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Євтушенко О.І.