АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2037/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 24 Пироженко (В.Д.) В. Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддівОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретаріОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_5 та Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 вересня 2017 року у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_6 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказував, що 17.02.2012 року Придніпровським районним судом м. Черкаси видано судовий наказ, яким з ОСОБА_5 стягнуто борг за спожиту теплову енергію в сумі 5592, 79 грн. та витрати по оплаті судового збору в сумі 107, 30 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20.03.2012 року вказаний судовий наказ скасовано, на підставі того, що з матеріалів справи вбачається спір про право.

В подальшому 11.12.2013 року КПТМ «Черкаситеплокомуенерго» звернулось до Придніпровського районного суду м. Черкаси із позовною заявою про стягнення з ОСОБА_5 боргу за спожиту теплову енергію. Рішенням суду від 13.05.2014 року зазначений позов було задоволено частково. Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17.07.2014 року вказане рішення суду від 13.05.2014 року скасовано, в задоволенні позову КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» відмовлено, так як відповідач ОСОБА_5 не є власником квартири АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» здійснює постачання теплової енергії на будинок, в тому числі і кв. 70. Однак споживач оплати за надані житлово-комунальні послуги не здійснює внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 01.12.2014 року складає 11 294, 32 грн.

Крім того, посилаючись на ст. 625 ЦК України, позивач вказує, що сплати підлягають також інфляційні витрати в розмірі 1 113, 17 грн. та 3% річних в розмірі 165, 05 грн.

З врахуванням викладеного КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» просило суд стягнути з відповідача борг станом на 01.12.2014 року в сумі 12 572, 54 грн., в тому числі 1 113, 17 грн. інфляційні збитки та 165, 05 грн. 3% річних. Стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 вересня 2017 року позов задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_6 на користь КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» заборгованість за спожиту теплову енергію за період з липня 2012 року по грудень 2014 року в сумі 5 071, 28 грн., інфляційні втрати в розмірі 21, 29 грн. та 645 грн. судових витрат, а всього 5 737, 57 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_5, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення скасувати та закрити провадження у справі.

В свою чергу, КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» також оскаржило рішення суду з підстав неповного зясування судом всіх обставин по справі, невідповідності висновків суду обставинам справи, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права, та просило суд скасувати вказане рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає до часткового задоволення, а апеляційна скарга КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» підлягає відхиленню, виходячи із наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Оскаржуване рішення суду не в повній мірі відповідає даним вимогам закону.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засідання.

Задовольняючи частково позовні вимоги та застосовуючи строк позовної давності суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість, яка виникла у відповідача перед позивачем слід рахувати за період з липня 2012 року по грудень 2014 року, тобто за останні три роки які передують зверненню до суду, застосувавши до іншого періоду строк позовної давності. Крім того суд виходив з того, що посилання відповідача на відсутність батарей в кімнатах, що на його думку є підставою для перерахунку оплати послуг, не ґрунтуються на належних та допустимих доказах, а тому не можуть бути взяті до уваги.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, власником квартири АДРЕСА_2 являється ОСОБА_6, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 90581893 від 26.06.2017 року (а.с. 14-17).

КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» здійснює постачання теплової енергії на будинок по вул. Толстого, 20 в м. Черкаси.

У відповідності до наданого позивачем розрахунку, станом на листопад 2014 року ОСОБА_6 має заборгованість за теплову енергію в сумі 11294, 32 грн.(а.с. 41-42).

Статтями 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені обовязки споживача та виконання житлово-комунальних послуг. Зокрема, обовязком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення зі споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов його виконання згідно з типовим договором.

Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено, як обовязок, а не як право. Разом з тим відсутність письмового договору між сторонами не може бути підставою для звільнення від сплати вартості фактично отриманих відповідачем житлово-комунальних послуг.

В матеріалах справи відсутні відомості про укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, проте послуги з централізованого опалення відповідачу надавалися, а відповідач їх приймала і часткового оплачувала.

Відсутність відповідного договору між споживачем житлово-комунальних послуг та їх виконавцем не є підставою для не стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг, оскільки згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають також із дій осіб, які породжують ці права та обовязки, і такою дією є реальне надання послуг та їх отримання відповідачем.

Оскільки між позивачем та відповідачем виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг по центральному опаленню, які врегульовано Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відповідач має зобовязання перед позивачем по оплаті комунальних платежів.

Статтею 67 ЖК України передбачено, що плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Обовязок споживача оплатити надані послуги встановлено ст. 19 Закону України «Про теплопостачання».

Частиною 1 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» встановлено, що плата за послуги нараховується щомісячно.

Пунктом 2 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами) визначено, що централізоване опалення послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири (будинку садибного типу), яка надається виконавцем з використанням внутрішньо будинкових систем теплопостачання.

Згідно з п. 21 вказаних Правил, у разі відсутності у квартирі та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами споживання: з централізованого опалення - з розрахунку за 1 кв. метр (куб. метр) опалюваної площі (об'єму) квартири (будинку садибного типу) та з урахуванням фактичної температури зовнішнього повітря і фактичної кількості днів надання цієї послуги в місяці, який є розрахунковим.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води забороняється.

Підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири свідчить про виконання послуг позивачем. Таким чином КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» виконало свої зобовязання щодо надання послуг централізованого опалення, а відповідач зобовязаний оплатити надані послуги. У разі наміру споживача припинити надання послуг з централізованого теплопостачання, останній не позбавлений можливості у передбачений законом спосіб провести відключення квартири від мереж теплопостачання.

Отже, самовільне відключення від мереж централізованого опалення не є підставою для звільнення від оплати за послуги теплопостачання.

Вказана правова позиція викладена у Постанові ВСУ у справі за № 6-1192цс15 від 11 листопада 2015 року та в силу ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для застосування.

Споживач має право на зменшення розміру плати у разі надання послуг не в повному обсязі, відхилення їх кількісних та якісних показників від затверджених нормативів (норм) споживання (п. 29 вищевказаних Правил).

Таким чином, враховуючи вищенаведені норми, самовільне відключення батарей в квартирі не є підставою для зменшення плати за надані послуги, як на це вказує відповідач. ОСОБА_6 не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту відключення батарей у квартирі саме у 2009 році, крім того нею не було дотримано самої процедури відключення від мережі централізованого опалення, що передбачена Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4, а тому споживач не звільняється від обовязку сплатити кошти за надані послуги.

Частинами 1, 5 статті 261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Відповідно до статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

У кожному випадку необхідно встановлювати, коли конкретно боржник вчинив відповідні дії, адже перебіг позовної давності може перериватися лише в межах строку давності, а не після його спливу.

Зазначена правова позиція викладена у Постанові ВСУ від 05 липня 2017 року у справі № 6-3030цс16, яка є обовязковою для судів у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України.

Як вбачається з викладених позовних вимог позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 11 294 грн. 32 коп., яка утворилась починаючи з 01.02.2009 року по 01.11.2014 року включно.

КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» зверталось до суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_5, проте рішенням апеляційного суду Черкаської області від 17 липня 2014 року рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси було скасовано та відмовлено у позові у звязку з тим, що останній не являється власником квартири.

З огляду на обставини встановлені по справі, колегія суддів вважає помилковим посилання районного суду на вищевказані рішення судів для рахування строку позовної давності, оскільки позов КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» був поданий до відповідача ОСОБА_5, який не являється власником вказаної квартири.

15 грудня 2014 року Придніпровським районним судом м. Черкаси КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» було відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_6 по оплаті наданих житлово-комунальних послуг у звязку з наявності спору про право (а.с. 12).

17 квітня 2015 року ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси позовну заяву КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» до ОСОБА_6 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію було повернуто позивачу у звязку з непідсудністю справи цьому суду (а.с.13).

З вказаним позовом до суду позивач звернувся в липні 2017 року, а тому строк позовної давності необхідно обчислювати саме з вказаного терміну, тобто з липня 2014 року по липень 2017 року, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново, а час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до розрахунку наданого позивачем, ним була нарахована сума заборгованості з липня 2014 року по листопад 2014 року в розмірі 163, 91 грн. (11294, 32 грн. 11130, 41 грн.).

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання не допускається.

Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, сума інфляційних витрат за період несплати відповідачем суми нарахувань становить 14 грн. 12 коп., сума 3% річних складає 2 грн.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що заборгованість, яку повинна сплатити відповідач складає 163, 91 грн., 3% річних у сумі 2 грн. та інфляційних витрат в сумі 14 грн. 12 коп.

За вказаних вище обставин рішення суду підлягає зміні зі зменшенням суми заборгованості у звязку з порушенням судом норм матеріального права, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 22 грн. 91 коп.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 вересня 2017 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради борг за спожиту теплову енергію в розмірі 163, 91 грн., 3 % річних в розмірі 2 грн. та інфляційні витрати в розмірі 14 грн. 12 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради судові витрати у розмірі 22 грн. 91 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів після його проголошення.

Головуючий :

Судді :