Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Дронська І.О.
Справа № 431/3544/17
Провадження № 22ц/782/716/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого Дронської І.О.

суддів: Карташова О.Ю., Яреська А.В.,

за участю секретаря Єгорової О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_3 на рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Старобільської міської ради Старобільського району Луганської області про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2017року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що 24.05.2016року помер його батько ОСОБА_4, після смерті батька залишилося спадкове майно, що складається з житлового будинку за адресою: Луганська область, Антрацитівський район, селище Красний Кут, вул. Шевченка, буд. 65 б та грошові кошти у вигляді неотриманої батьком за життя пенсії. Позивач вважав, що після смерті батька усе його майно переходить до нього автоматично, оскільки знав, що за життя батько зробив на нього заповіт та йому тільки необхідно звернутись до нотаріальної контори для оформлення спадщини. У липні 2017року позивач звернувся до Державного нотаріуса Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину після померлого батька, але, постановою від 04.07.2017 йому було відмовлено у здійсненні нотаріальної дії у звязку з пропуском строку прийняття спадщини. Позивач зазначає, що не міг вчасно звернутись із заявою у нотаріальну контору, оскільки на момент смерті його батько проживав у селище Красний Кут, Антрацитівського району, Луганська область, яке знаходиться на непідконтрольній Україні території і йому довелося у судовому порядку встановлювати факт смерті свого батька, рішення суду було прийняте лише 31.03.2017. Крім того, після смерті батька позивач часто хворів та був змушений проходити лікування в стаціонарі. Вважав, що вказані вище обставини мають обєктивний характер, не залежать від його волі та є поважними. Позивач просив визначити йому додатковий строк тривалістю три місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті його батька.

Рішенням Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2017 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 до Старобільської міської ради Старобільського району Луганської області про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_5, подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги визначивши йому додатковий строк тривалістю три місяці для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4, померлого 24.05.2016року.

Сторони, яких було повідомлено належним чином про час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися, причини неявки суду не повідомили, від відповідача та представника позивача на адресу апеляційного суду надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.

Справу розглянуто на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України без участі сторін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 24.05.2016року помер ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 31.03.2017, виданого Кадіївським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2, виданого повторно 28.03.2017року, актовий запис № 26, батьком останнього є ОСОБА_4

04.07.2017 постановою державного нотаріуса за № 796/02-31, ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на право отримання пенсії, яка належала спадкодавцю ОСОБА_4, але ну була ним отримана за життя.

Також судом першої інстанції було встановлено, що позивачеві було відомо про смерть батька та, як зазначено у позовній заяві, останній, у передбачений законом шестимісячний строк з дня смерті батька -24.05.2016року заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори не подав, оскільки, починаючи з літа 2016 часто хворів та проходив лікування в стаціонарі.

Згідно виписного епікризу, позивач ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні з 15.07.2016року по 28.07.2016року в Лисичанській лікарні, що складає 13 днів.

Згідно виписки з карти № 495 та довідок ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні з 13.09.2016року по 23.09.2016року, з 10.11.2016року по 28.11.2016року, з 11.01.2017року по 24.01.2017року у Краснолучській центральній міській лікарні, так званої «ЛНР», з діагнозом «Токсична енцефалопатія ІІ ст.» внаслідок отруєння угарним газом та продуктами горіння на виробництві 04.08.2011року.

Встановлені судом обставини повністю відповідають матеріалам справи та сторонами не заперечувались.

На підставі зазначеного, враховуючи, що позивач ОСОБА_2 знаходився на стаціонарному лікуванні 54 дні, рішення за заявою про встановлення факту смерті його батька у судовому порядку було прийнято Лисичанським міським судом 31.03.2017року, а з вказаним позовом до Старобільського районного суду позивач ОСОБА_2 звернувся 10.08.2017року, тобто через пять місяців після отримання рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем ОСОБА_2 суду не надано доказів, які б свідчили про пропуск позивачем строку для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 з обєктивних, непереборних причин, повязаних з істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій та не надано суду доказів того, що цей строк пропущений ОСОБА_2 з поважних причин, а тому позовні вимоги останнього задоволенню не підлягають.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції, оскільки суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, застосовуючи відповідні норми матеріального права щодо спірних правовідносин, дійшов поспішного висновку про відсутність об'єктивних, непереборних та істотних труднощів, які були перешкодою для вчинення позивачем дій для своєчасного прийняття спадщини та що зазначені позивачем причини пропущення строку не можуть бути визнані поважними.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст..1220,1222,1270 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, для реалізації права на спадщину, яке виникає з моменту її відкриття, закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила ч. 3ст. 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції не прийняв до уваги доводи позивача про те, що він не мав можливості з обєктивних підстав не залежних від його волі, своєчасно звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, а саме: батько позивача ОСОБА_4 помер на непідконтрольній території України, де проходить антитерористична операція: Луганська область, Антрацитівський район, селище Красний Кут; факт смерті ОСОБА_4 потребував встановлення у судовому порядку, оскільки видане свідоцтво про смерть ОСОБА_4 органами так званої «ЛНР» не має юридичної сили; стан здоровя позивача, у тому числі перебування останнього після смерті батька на стаціонарному лікуванні; відсутність поштового звязку між тимчасово непідконтрольною територією України та територією, на якій органи влади України здійснюють свої повноваження щодо неможливості поштового повідомлення нотаріуса про прийняття спадщини; необхідність отримання нових документів у звязку з тим, що оригінали цих документів залишились на тимчасово непідконтрольній Україні території.

Як вірно встановлено судом першої інстанції ОСОБА_4, батько позивача ОСОБА_2, помер 24.05.2016року у сел.. Красний Кут, Антрацитівського району, Луганської області.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4, 18.02.2000року було складено заповіт, яким, на випадок своєї смерті від розпорядився, що все його майно, яке є на день смерті, а також все те, на що по закону він буде мати право, ОСОБА_4 заповів ОСОБА_2 Заповіт посвідчений секретарем виконавчого комітету Краснокутської селищної ради, зареєстрований в реєстрі за № 22, а.с.21-22.

Постановою від 04.07.2017року державним нотаріусом Другої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Луганської області ОСОБА_6 було відмовлено ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, після смерті 24.05.2016року ОСОБА_4. Як вбачається з мотивувальної частини постанови при заведені спадкової справи за даними Спадкового реєстру нотаріусом було перевірено наявність заведеної спадкової справи та заповіту та була знайдена інформація про заповіти за №№22,23 на імя ОСОБА_2, яким не було реалізовано право на прийняття спадщини, передбачене ст..1269 ЦК України, яке є обовязковою умовою для здійснення права на спадкування, а.с.6.

На підставі зазначеного колегією суддів встановлено, що позивач ОСОБА_2, у порушення положень ст..1269 ЦК України, у встановлений шестимісячний строк не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

За доводами як позовної заяви так і апеляційної скарги, ОСОБА_2 з поважних причин, які не залежали від його волі, пропустив встановлений законом строк та своєчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Предметом доказування у даній справі є наявність об'єктивних, непереборних та істотних труднощів, які були перешкодою для вчинення позивачем дій для своєчасного прийняття спадщини та, що зазначені позивачем причини пропущення строку, можуть бути визнані судом поважними.

Аналізуючи доводи позивача-апелянта ОСОБА_2, колегія суддів приходить до наступного.

Колегією суддів встановлено, що у звязку з проведенням антитерористичної операції розпорядженням КМУ від 07.11.2014року № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та перелік населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення. Відповідно до Додатку 1 до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 р. № 1085 на території Антрацитівського району Луганської області органи державної влади України не здійснюють свої повноваження.

Відповідно до даних паспорта позивача, останній зареєстрований за адресою: сел.. Красний Кут, Антрацитівського району, Луганської області, вул.Шевченка, 65/28, а.с.4.

Згідно довідки від 12.01.2015року № 923004768 ОСОБА_2 перебуває на обліку УТСЗН Лисичанської міської ради як внутрішньо переміщена особа, фактичне місце проживання якого м.Лисичанськ, Луганської області, кВ.Центральний, 33/75, а.с.5.

Як вірно встановлено судом першої інстанції позивач ОСОБА_2, після смерті батька ОСОБА_4, знаходився на стаціонарному лікуванні з 15.07.2016року по 28.07.2016року, з 13.09.2016року по 23.09.2016року, з 10.11.2016року по 28.11.2016року, та з 11.01.2017року по 24.01.2017року, та зі стаціонарного лікування переводився на амбулаторне лікування з обовязковою явкою до відповідного лікаря для продовження лікування, а.а.с.12-15.

Як вбачається з довідки територіального медичного обєднання м.Лисичанська, Луганської області, що знаходиться на території, на якій органи влади здійснюють свої повноваження у повному обсязі, ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи та перебуває на «Д» обліку, а.с.14.

На підставі зазначеного колегія суддів вважає, що позивачем доведена неможливість за станом здоровя у передбачений законом шестимісячний строк з часу відкриття спадщини, з 24.05.2016року по 24.11.2016року звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

Щодо письмового звернення до нотаріуса.

Як встановлено судом першої інстанції та колегією суддів, позивач ОСОБА_2 проходив курс стаціонарного лікування, у тому числі на тимчасово непідконтрольній Україні території та закінчив курс лікування 24.01.2017року.

Враховуючи, що ОСОБА_2 є інвалідом 3 групи та потребує постійного лікування ( за висновком медичного закладу м.Лисичанська) за діагнозом, повязаним з отриманою на виробництві травмою 04.08.2011року отруєння угарним газом та продуктами горіння, колегія суддів не має підстав ставити під сумнів факт проходження лікування ОСОБА_2 на тимчасово непідконтрольній території України.

На підставі зазначеного, враховуючи, що факт відсутності поштового звязку між тимчасово непідконтрольною територією та територією, на якій органи державної влади України здійснюють свої повноваження у повному обсязі, є загальновідомим, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_2 був позбавлений можливості до 25.11.2016року направити до нотаріуса поштове відправлення щодо прийняття спадщини, оскільки проходив стаціонарне лікування, яке остаточно було закінчено 25.01.2017року та у проміжок часу між стаціонарним лікуванням проходив амбулаторне лікування.

Також колегія суддів погоджується з доводами позовної заяви про те, що позивач ОСОБА_2 не мав необхідних документів для звернення до нотаріуса, а саме свідоцтва про смерть батька, оскільки видане на тимчасово непідконтрольній території України свідоцтво про смерть не має юридичної сили.

Як вбачається з мотивувальної частини рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 31.03.2017року ОСОБА_2 звертався до Кадіївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області та листом від 27.03.2017року № 74 начальника Кадіївського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану йому було відмовлено у державній реєстрації факту смерті, з підстав предявлення документу, виданого на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження та рекомендовано встановити факт смерті батька у судовому порядку.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 31.03.2017року було встановлено факт смерті громадянина України ОСОБА_4 24.05.2016року в смт.Красний Кут, Антрацитівського району Луганської області, а.с.10,11.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 також звертався до Лисичанського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області щодо повторної видачі його свідоцтва про народження, яке необхідно для встановлення родинних відносин між позивачем та ОСОБА_4, яке було видано повторно 28.03.2017року, а.с.9.

На підставі зазначеного, враховуючи встановлені обставини у справі, а також те, що на тимчасово непідконтрольній території органи державної влади України не здійснюють свої повноваження, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_2, з обєктивних, непереборних причин,мав істотні труднощі та перешкоди для своєчасного подання заяви про прийняття спадщини і ці обставини є поважними, а тому позовні вимоги останнього підлягають задоволенню.

Згідно з ч.ч.1,2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне зясування судом обставин, що мають значення по справі;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягає застосуванню.

Переглянувши рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо наявності підстав для скасування рішення суду першої інстанції,, а тому, на підставі ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 та визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, ст.ст. 309, 313, 314, 316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого на підставі довіреності діє ОСОБА_5, задовольнити.

Рішення Старобільського районного суду Луганської області від 17 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 до Старобільської міської ради Старобільського району Луганської області про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_2 додатковий строк для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4, померлого 24.05.2016року, тривалістю три місяці.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді: