26 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЄвграфовоїЄ.П., Кадєтової О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, зобовʼязання спростувати наклепницьку і недостовірну інформацію,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, зобовʼязання спростувати наклепницьку і недостовірну інформацію.
На обгрунутвання позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 поширив щодо нього (позивача) інформацію наступного змісту: «ОСОБА_4 не только проходит как участник дел по коррупции и отмыванию денег, ОСОБА_4 проходит в данный момент как человек, который фактически был организатором и одним из людей, который структурировал коррупционные схемы и отмывание денег в Испании в виде вклада в недвижимость. Эти деньги были украдены в киевлян с помощью земельных афер», яка розміщена в мережі інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.
Посилаючись на те, що даний текст відкритий для перегляду необмеженому колу осіб, як на території України, так і за її межами, неправдивість вказаного виступу, інформація з якого стосується безпосередньо позивачаОСОБА_4 та яку останній вважає такою, що порочить його честь, гідність та ділову репутацію, у зв'язку з чим йому було нанесено моральну шкоду, яка полягала у душевних стражданнях, які досі мають місце, оскільки він є публічною особою, має великий круг спілкування із багатьма людьми, і поширена інформація суттєво вплинула на ставлення друзів, знайомих та партнерів до нього, підірвала авторитет та статус добропорядної, чесної і законослухняної людини, ОСОБА_4 просив:
- визнати недостовірною, наклепницькою, такою, що порочить честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_4 інформацію, поширену
ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 року;
- зобов'язати ОСОБА_5 спростувати недостовірну та наклепницьку інформацію;
- стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 1 000 000 грн в рахунок відшкодування моральної шкоди за розповсюдження наклепницької інформації.
Рішенням Дніпровського районного сууд м. Києва від 16 грудня

2016 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від20 лютого 2017 року рішення Дніпровського районногосуду м. Києвавід 16 грудня 2016 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення Дніпровського районного суду м. Києва від

16 грудня 2016 року та ухвалу апеляцінйого суду м. Києва від 20 лютого

2017 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що висловлювання ОСОБА_5 в телефонній розмові з кореспондентом були оціночними судженнями щодо подій, пов'язаних з позивачем в Іспанії, інформація про які вже до цього була загальновідома великому колу осіб від засобів масової інформації.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно роздруківки з веб-сайту www.112.ua., наданої позивачем на підтвердження заявлених вимог, в мережі Інтернет за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1було викладено інформацію наступного змісту: «ОСОБА_4 не только проходит как участник дел по коррупции и отмыванию денег, ОСОБА_4 проходит в данный момент как человек, который фактически был организатором и одним из людей, который структурировал коррупционные схемы и отмывание денег в Испании в виде вклада в недвижимость. Эти деньги были украдены укиевлян с помощью земельных афер».

Встановлено, що інформація стосовно позивача та його арешту в Іспанії була поширена в різних засобах масової інформації (преса, телеканали) як українських, так і іспанських, від яких і стала загальнодоступною, відомою.

Після поширення даної інформації кореспонденти різних телеканалів зверталися до політиків, експертів з проханням прокоментувати, надати суб'єктивну оцінку вказаним подіям, пов'язаним з позивачем в Іспанії, враховуючи, що ці події викликали суспільний резонанс, оскільки стосувалися особи (позивача), який був публічною особою в Україні (депутат Київської міської ради 2008-2009 роки, член фракції «Блок Леоніда Чернівецького»). Саме такий коментар, суб'єктивна оцінка вказаним подіям й були надані відповідачем кореспонденту телеканалу «112» по телефону.

Стаття 32 Конституції України гарантує судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімʼї.

Згідно із ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповдіно до ч. ч. 1, 4 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію.

Стаття 34 Конституції України кожному гарантує також і право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Отже, за змістом ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лінгенс проти Австрії» суд розрізняє факти та оціночні судження. Існування фактів можна довести, а правдивість критичного висловлювання не підлягає доведенню. Вимога доводити правдивість критичного висловлювання є неможливою для виконання і порушує свободу на власну точку зору, що є фундаментальною частиною права, захищеного статтею 10 Конвенції.

Згідно з роз'ясненнями п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації (далі - Декларація), схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у Резолюції 1165 (1998) Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справа про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року № 1, відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична особа або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації.

Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа яка виконує ці функції.

Відповідно до пункту 12 зазначеної постанови Пленуму, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити у позовній заяві (п. 2 ч. 2 ст. 119 ЦПК України).

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюються діяльність засобів масової інформації.

Ураховуючи наведене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановили, що нформація про обставини та підстави затримання ОСОБА_4 правоохоронними органами держави Іспанія з'явилася в мережі Інтернет й стала загальновідомою широкому колу осіб задовго до висловлювань відповідача в телефонному режимі на запитання журналіста інформаційного агентства.

Разом з тим суди встановили, що ОСОБА_5 було висловлено оціночне судження, яке було незначною частиною опублікованої статті на веб-сайті каналу 112. Повний інформаційний матеріал був опублікований та розповсюджений адміністрацією інформаційного ресурсу ua.112.ua. й повна та актуальна версія інформаційного матеріалу знаходиться в мережі Інтернет за посиланням на веб. сайт ІНФОРМАЦІЯ_1 та який було розміщено ІНФОРМАЦІЯ_2 року о 16 год. 37 хв.

Крім того, встановлено, що редакція відповідного засобу масової інформації, яка поширила в мережі Інтернет висловлені ОСОБА_5 під час телефонної розмови з його журналістом оціночні судження щодо особи ОСОБА_4, до участі у справі притягнута не була.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів та до не згоди з висновком судів попередніх інстанцій.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня

2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 20 лютого 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, зобовʼязання спростувати наклепницьку і недостовірну інформацію залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко Є.П. Євграфова О.В. Кадєтова