Справа №490/7306/16-ц 16.08.2017 16.08.2017
Провадження № 22ц/784/1564/17 Суддя першої інстанції Гуденко О.А.
Справа№ 490/7306/16-ц
Категорія 34 Суддя-доповідач апеляційного суду Бондаренко Т.З.
У Х В А Л А

Іменем України

16 серпня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Бондаренко Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Темнікової В.І.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С.,

за участю: позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , представника військової частини Дідняк І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

Військової частини НОМЕР_1
на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2017 року ухвалене за позовом

ОСОБА_1
до
ОСОБА_3 , Військової частини НОМЕР_1 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної
внаслідок дорожньо-траспортної пригоди,-
В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Свої вимоги позивачка мотивувала тим, що 8 травня 2016 року сталася ДТП, під час якої водій ОСОБА_3 , який є військовослужбовцем Військової частини № НОМЕР_1 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом марки «УРАЛ 4320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в м. Миколаєві по вул. Ярославського в районі буд. № 37 та в порушення п. 1.3 "б", 10.1 Правил дорожнього руху України, не врахував особливості дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечної швидкості руху, при зміні напрямку руху праворуч виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на металеві ворота після чого продовжив самовільний рух та допустив наїзд на будівлю.
Посилаючись на вказане ОСОБА_1 просила стягнути з військової частини НОМЕР_1 на її користь 231983 грн. 45 коп. та у відшкодування матеріальної шкоди з ОСОБА_3 5000 грн.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2017 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 118 278 грн. 00 коп. у відшкодування матеріальної шкоди та з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 5 000 грн. компенсації моральної шкоди. Розподілено судові витрати.
В апеляційній скарзі військова частина просила скасувати рішення суду та ухвалити нове яким повністю в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на відсутність її вини, як власника транспортного засобу, оскільки ОСОБА_3 самовільно скористався автомобілем «УРАЛ 4320».

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 9 грудня 2016 року є власницею житлового будинку АДРЕСА_1 з усіма надвірними та господарськими спорудами (а.с. 149).

Із матеріалів адміністративної справи №490/4980/16-п слідує, що ОСОБА_3 на підставі п.11 наказу командира ВЧ від 25 квітня 2016 року призначено до числа особового складу частини, який заступає у добовий наряд, а саме черговим парку № 2 з 7 травня 2016 року по 8 травня 2016 року, який розташовується на Тернівському полігоні в м. Миколаєві.
8 травня 2016 року близько о 6:00 годин ОСОБА_3 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи транспортним засобом марки «УРАЛ 4320», реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався в м. Миколаєві по вул. Ярославського в районі буд. № 37 та в порушення п. 1.3 "б", 10.1 Правил дорожнього руху України, не врахував особливості дорожньої обстановки та її змін, не обрав безпечної швидкості руху, при зміні напрямку руху праворуч виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на металеві ворота вказаного подвір`я після чого продовжив самовільний рух по подвір`ю та допустив наїзд на будівлю літньої кухні. Вказані обставини зафіксовані в протоколі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП від 8 травня 2016 року (а.с. 10).
Постановою Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 травня 2016 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124 ч.1, ст. 130 КУпАП і накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.(а.с. 13).
На підставі наказу командира ВЧ польова пошта НОМЕР_3 № 642 від 3 вересня 2016 року, за неналежне виконання службових обов`язків черговим парку № 2 ВЧ польова пошта НОМЕР_3 , порушення вимог ст.ст. 11, 16, 351 та 353м Статуту внутрішньої служби ЗСУ, статті 14 ЗУ «Про дорожній рух», пунктів 3,19 та 5.7 Інструкції про порядок використання автомобільної техніки МОУ та ЗСУ, що виявилося в залишенні місця несення служби без дозволу чергового частини, не дотримання вимог ПДР, створення своїми діями шкоди громадянам, порушення керування автомобілем без оформленого дорожнього листа і посвідчення на право керування ТЗ відповідної категорії та використання чергового автомобіля для виконання завдань не пов`язаних із забезпеченням бойового чергування та несення чергової служби сержанта матеріально-технічного забезпечення 1 самохідно-артилерійської батареї гаубично-самохідного артилерійського дивізіону військової частини польова пошта НОМЕР_3 , прапорщика ОСОБА_3 було позбавлено військового звання «прапорщик» із звільненням з військової служби у запас (а.с. 118-123).
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_4 від 15 квітня 2014 року, автомобіль марки Урал 4320, реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1987 року випуску, зеленого кольору належить ВЧ НОМЕР_1 м. Миколаїв .
Згідно звіту про визначення суми матеріального збитку виготовленого Консалтинговою фірмою «Снейл» збиток становить 231121 грн., що підтверджується відповідним висновком та рецензією на звіт від 12 травня 2016 року. Так, експертом зазначено, що внаслідок механічного впливу автотранспорту було пошкоджено будівлю літньої кухні, яка в технічному паспорті зазначена під літ Г-1, паркан металевий № 5, хвіртка № 4, асфальтне покриття, газова труба, побутова техніка: холодильник, газова плита телевізор, пральна машина, два магнітофони, відеомагнітофон, а також шафа двостулкова (а.с. 20-88).
Згідно ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистими немайновими правами фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Відповідно до ч. 2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Згідно вимог ст. 1192 Цивільного кодексу України розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для поновлення пошкодженої речі.
В постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що відповідачем за таких правовідносин виступають: власник транспортного засобу; винна особа-власник транспортного засобу; винна особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом; власник (власник) транспортного засобу, недбалість якого сприяла неправомірному заволодінню ним; роботодавець - за шкоду, завдану працівником під час виконання трудових обов`язків; страхова компанія - за шкоду, завдану застрахованою особою; батьки (усиновлювачі), опікуни, піклувальники, чоловік (дружина) у випадках, передбачених ст. ст. 1178, 1179, 1183,1186 ЦК України та ст. ст. 1187, 1188 ЦК України. У свою чергу матеріальна або фактична ознака власника джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечними об`єктами. У разі, якщо управління небезпечним об`єктом передається третій особі без належного юридичного оформлення (наприклад, управління транспортним засобом без оформлення довіреності), вважається, що об`єкт не виходить із володіння його безпосереднього власника, і саме він нестиме відповідальність за заподіяну шкоду.
Відповідно до п. 4 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6, не вважається власником джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки, в зв`язку з трудовими відносинами з власником цього джерела (шофер, машиніст, оператор тощо). Така особа може бути притягнута до відповідальності лише самим власником джерела підвищеної небезпеки в регресному порядку, враховуючи характер відносин, які між ними склалися. Не впливають на виникнення обов`язку власника джерела підвищеної небезпеки з відшкодування заподіяної ним шкоди наступні обставини: 1) в який час було вчинено заподіяння шкоди - службовий або неслужбовий; 2) чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов`язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях.
Враховуючи наведені обставини, вимоги зазначених норм права та відповідні роз`яснення їх застосування, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що саме юридична особа ВЧ НОМЕР_1 , як власник джерела підвищеної небезпеки, несе матеріальну відповідальність щодо відшкодування шкоди завданої її працівником.
За такого районний суд ухвалив вірне рішення про стягнення з відповідача Військової частини НОМЕР_1 в рахунок відшкодування завданої внаслідок ДТП за участю військовослужбовця вказаної частини ОСОБА_3 шкоди майну позивачки ОСОБА_1 в сумі 118278 грн.
При цьому визначаючи розмір матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачці, районний суд вірно врахував, що відповідачем ВЧ НОМЕР_5 добровільно частково шкоду було відшкодовано шляхом відновлення частини зруйнованого майна.
Доводи викладені в апеляційній скарзі, щодо відсутності вини в заподіянні шкоди, через те, що ОСОБА_3 знаходився у стані алкогольного сп`яніння та незаконним шляхом заволодів транспортним засобом частини, підлягають відхиленню, оскільки вони не ґрунтуються на наведених нормах права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.
Так, відповідно до ст. ст. 348, 351 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України в обов`язки чергового по парку, яким був при значений ОСОБА_3 , підтримання внутрішнього порядку парку і несення служби нарядом по парку, збереження майна, техніки на відкритих майданчиках. Ключі від замків запалювання, люків машин, паркових приміщень і воріт парку один комплект зберігається саме у чергового по парку.
Таким чином, збереження автомобіля «УРАЛ»4320 перебувало саме в зоні відповідальності ОСОБА_3 .
Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України діяльність пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання є джерелом підвищеної небезпеки.
Саме під час несення служби ОСОБА_3 як військовослужбовцем, в порушення своїх службових обов`язків, що командуванням частини визнано як дисциплінарний проступок, з неправомірним використанням але ввіреного йому автомобіля скоєно адміністративне правопорушення та заподіяна шкоди.
Наведене є підставою для застосування положень ст. 1172 ЦК України, яка не розмежовує відповідальність юридичної особи, працівником якої заподіяно шкоду, в залежності від того, чи було джерело підвищеної небезпеки ввірено працівникові у процесі виконання ним трудових обов`язків, або він самовільно, неправомірно використав його у своїх особистих цілях.
В апеляційній скарзі також зазначено, що шкоду відшкодовано в добровільному порядку, а саме демонтовано зруйновані споруди, вивезено сміття, встановлені нові ворота, залито фундамент, відновлено зруйнований паркан. Проте вказаний довід також підлягає відхиленню, оскільки місцевим судом вказані обставини враховані, та витрати на проведення вказаних робіт не стягувалися. А сам по собі факт добровільного часткового відшкодування шкоди відповідачем ВЧ НОМЕР_5 , не звільняє від відповідальності за відшкодування залишку завданої шкоди.
Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуванного рішення районного суду, колегія не вбачає підстав для його зміни чи скасування, оскільки воно відповідає нормам матеріального та процесуального права.
За такого, враховуючи межі апеляційного оскарження, на підставі положень ст. 308 ЦПК України, рішення районного суду підлягає залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді Т.З. Бондаренко

Т.В.Крамаренко

В.І. Темнікова