Справа № 357/4033/15-ц Головуючий у І інстанції Гапоненко А.П.
Провадження № 22-ц/780/4571/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 18 19.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

19 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Олійника В.І., Сушко Л.П.,

та секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 11 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 3 млн. 100 тис. грн. зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення 10 лютого 2018 року.

25 червня 2009 року укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору кредиту та встановлено максимальний ліміт заборгованості в розмірі 634 697 доларів 41 цент США з кінцевим терміном повернення всіх траншів кредиту до 10 лютого 2023 року, а 3 вересня 2014 року договір про внесення змін до договору кредиту, а саме: якщо позичальник протягом строку дії договору про внесення змін здійснить одноразовий платіж у сумі від 80 доларів США до 829 доларів 99 центів США, то такий платіж направляється на погашення заборгованості за кредитом; якщо позичальник вносить одноразовий платіж у сумі від 830 доларів США і більше, то така сума іде на тіло кредиту та прощення процентів за зазначеним кредитом.

На забезпечення виконання кредитного договору 11 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку належну йому нежитлову будівлю літ. «А-3» загальною площею 682,0 кв. м за адресою: Київська область, м. Біла Церква, просп. Князя Володимира, 1а; земельну ділянку площею 0,0460 га з цільовим призначенням для розміщення салону магазину з продажу промислових товарів та косметичного кабінету, яка розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Пекарська, 8.

Вказує, що у звязку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору станом на 25 грудня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 9 728 873 грн. 15 коп.

Враховуючи викладене, ПАТ «Укрсоцбанк» просило суд у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 11 лютого 2008 року в розмірі 9 728 873 грн. 15 коп. звернути стягнення на вказані предмети іпотеки шляхом їх продажу банком від свого імені будь-якій особі-покупцеві на підставі договору купівлі-продажу в установленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» порядку та стягнути судові витрати.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на те, що при укладенні з банком договорів були порушені його права як споживача фінансових послуг.

Ураховуючи це, посилаючись на ст. ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_2, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсними договір про надання відновлювальної кредитної лінії від 11 лютого 2008 року та іпотечний договір від 11 лютого 2008 року з урахуванням внесених змін.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 5 травня 2016 року у задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено частково, визнано недійсною додаткову угоду № 2 від 25 червня 2009 року про внесення змін до кредитного договору від 11 лютого 2008 року, визнано недійсним договір від 25 червня 2009 року про внесення змін до іпотечного договору від 11 лютого 2008 року, а у решті зустрічного позову відмовлено. Не погодившись з таким рішенням ПАТ «Укрсоцбанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення їх позову, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено, позов ПАТ «Укрсоцбанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 11 лютого 2008 року в розмірі 9 728 873 грн. 15 коп. шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки, а також вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення Апеляційного суду Київської області від 14 вересня 2016 року в частині вирішення позову ПАТ «Укрсоцбанк» про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У іншій частині рішення апеляційного суду залишено без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви суду касаційної інстанції, з яких скасовано рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції виходив із того, що на момент звернення банку до суду ОСОБА_2 не порушив зобовязань, які передбачені договором про внесення змін до договору кредиту від 03 вересня 2014 року, тому підстави для задоволення позову банку відсутні.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 11 лютого 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 3 млн. 100 тис. грн. зі сплатою 14 % річних з кінцевим терміном повернення 10 лютого 2018 року.

25 червня 2009 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору кредиту та встановлено максимальний ліміт заборгованості в розмірі 634 697 доларів 41 цент США з кінцевим терміном повернення всіх траншів кредиту до 10 лютого 2023 року, а 3 вересня 2014 року договір про внесення змін до договору кредиту, а саме: якщо позичальник протягом строку дії договору про внесення змін здійснить одноразовий платіж у сумі від 80 доларів США до 829 доларів 99 центів США, то такий платіж направляється на погашення заборгованості за кредитом; якщо позичальник вносить одноразовий платіж у сумі від 830 доларів США і більше, то така сума іде на тіло кредиту та прощення процентів за зазначеним кредитом.

На забезпечення виконання умов кредитного договору 11 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки, відповідно до якого останній передав в іпотеку банку належну йому нежитлову будівлю літ. «А-3» загальною площею 682,0 кв. м за адресою: Київська область, м. Біла Церква, просп. Князя Володимира, 1а; земельну ділянку площею 0,0460 га з цільовим призначенням для розміщення салону магазину з продажу промислових товарів та косметичного кабінету, яка розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Пекарська, 8.

Взяті на себе зобовязання ОСОБА_2 належним чином не виконував, у звязку з чим станом на 25 грудня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 9 728 873 грн. 15 коп.

Разом з тим, звертаючись до суду із позовом, банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки лише у частині боргу за тілом кредиту, без врахування прострочених відсотків на штрафів (т.1, а. с. 2, 7-9, т. 2 а. с. 63).

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Крім того, положеннями ч.ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Проте ч. 3 ст. 39 цього Закону передбачено, що суд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про дострокове звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобовязання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав.

За положеннями ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у резолютивній частині рішення суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При цьому ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 4 листопада 2015 року № 6-340цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами при застосуванні таких норм права.

Проте місцевий суд у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не встановив дійсних прав і обовязків сторін, які випливають з кредитного та іпотечного договорів, не врахував, що неналежне виконання боржником кредитного зобовязання порушує майнові права кредитора, які можуть бути задоволені шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, через що ухвалив необґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову банку.

Таким чином, із врахуванням висновків та мотивів, які містяться в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 липня 2017 року, колегія суддів вважає, що доводи банку, наведені в апеляційній скарзі, заслуговують на увагу, а рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позову банку підлягає скасуванню із ухваленням у цій частині нового про задоволення позову ПАТ «Укрсоцбанк».

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" задовольнити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05 травня 2016 року у частині відмови у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Укрсоцбанк" скасувати та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення цього позову.

У рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту ОСОБА_2 за кредитним договором № 385/14/08-Пі від 11 лютого 2008 року у розмірі 9 728 873 (дев'ять мільйонів сімсот двадцять вісім тисяч вісімсот сімдесят три) грн. 15 коп. звернути стягнення на предмети іпотеки нежитлову будівлю, літера «А-3», загальною площею 682,0 квадратних метрів, що розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, проспект Князя Володимира, будинок 1-А та земельну ділянку площею 0,0460 га, кадастровий номер :04:019:0009, яка розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Пекарська,8, цільовим призначенням розміщення салону-магазину по продажу промислових товарів та косметичного кабінету, шляхом їх продажу Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві з початковою ціною предметів іпотеки: нежитлової будівлі на рівні не нижче за 3 759 870 (три мільйони сімсот пятдесят дев'ять тисяч вісімсот сімдесят) грн. 00 коп., а земельної ділянки на рівні не нижче за 114 434 (сто чотирнадцять тисяч чотириста тридцять чотири) грн. 20 коп. відповідно до п. 1.3 іпотечного договору № 09/І-20 від 11 лютого 2008 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 7673, 40 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту постановлення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: