Справа № 342/916/17
Провадження № 2/342/629/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року м. Городенка

Городенківський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Федів Л.М.,

секретаря судового засідання Козаченко Л.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Городенка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташований по АДРЕСА_1

Позовні вимоги мотивовані тим, що житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_2 належали колгоспному двору, головою якого був батько позивача - ОСОБА_5, на доказ чого надано копію свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 9 березня 1988 року та копію виписки з інвентаризаційних матеріалів № 8153. ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_9 року, актовий запис № 42. На час смерті ОСОБА_5 діяв Цивільний кодекс України 1963 р., статтями 524, 534 якого встановлено, що спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. На день смерті батька, позивач фактично проживала з ним без реєстрації та вступила в управління спадковим майном, хоронила тата, справляла поминки, особисто несла всі фінансові витрати, що підтверджується довідкою № 140, виданою Серафинецькою сільською радою. Навесні 2017 року позивач звернулася до нотаріуса з приводу оформлення належних документів щодо успадкування будинковолодіння, розташованого по АДРЕСА_3 У видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказане майно нотаріусом позивачу відмовлено, оскільки спадкове господарство зареєстровано, як колгоспний двір, через що визначити конкретні частки спадкодавців неможливо і 15 серпня 2017 року видано Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії за № 1460/02-31. Згідно витягу з по господарської книги № 8 Серафинецької сільської ради вбачається, що на час припинення колгоспного двору в спадковому житловому господарстві були зареєстрованими та проживали: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - батько позивача - помер ІНФОРМАЦІЯ_10 р., ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка позивача - померла ІНФОРМАЦІЯ_11 р. ОСОБА_7 померла раптово, несподівано і будь-яких розпоряджень на випадок смерті не залишала. Згідно з ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є дві її дочки: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, її чоловік і позивач. З приводу оформлення спадщини чи виділення частки члена колгоспного двору не звертався ніхто, тобто спору щодо спадкового майна нема. Аналізуючи зазначене, ОСОБА_1 залишається єдиною спадкоємицею, яка фактично вступила в управління спадщиною, на даний час виготовила технічну документацію на будинок за власні кошти, утримує будинок та прибудинкову територію в належному стані, обробляє землю, однак не може реалізувати своє спадкове право на житлове господарство через його реєстрацію як колгоспного двору.

В судове засідання сторони не з'явилися. Подали до суду заяви про розгляд справи за їхньої відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі позовні вимоги визнають в повному обсязі.

За таких обставин судом прийнято рішення про розгляд справи у відсутності сторін. Згідно вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Із копії свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 09.03.1988 року, виданого на підставі рішення виконкому Городенківської районної Ради народних депутатів НОМЕР_2 від 14.10.1987 року слідує, що в цілому жилий будинок з принадлежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_4 дійсно належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5.

Випискою з інвентаризаційних матеріалів вих № 8153 від 24.07.2017 р., виданою ОКП «Коломийське міжрайонне бюро технічної інвентаризації», стверджено, що під реєстровим номером 759 зареєстровано, що власником майна, розташованого в АДРЕСА_5 на підставі свідоцтва про право власності, видане Городенківським РВК 9.03.1988 р. на підставі рішення цього ж виконкому НОМЕР_2 від 14.10.1987 р. є ОСОБА_5 (голова колгоспного двору).

У відповідності з технічною документацією житлове господарство, розташоване в АДРЕСА_6, складається з житлового будинку, позначеного на схемі в технічному паспорті літерою «А», побудованого 1990 р., загальною площею 76,3 кв.м., житловою площею 35,1 кв.м., літньої кухні, курника, стайні, навісу, вбиральні, криниці, огорожі; інвентаризаційна вартість становить 119755 грн.

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

За ст.ст. 120, 123, 563 ЦК УРСР (1963 р.) майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності, включаючи неповнолітніх і непрацездатних; у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривалось до смерті останнього члена колгоспного двору, а залишалось на праві сумісної власності в рівних частках членів двору, що в ньому проживають. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності.

Згідно виписки з по господарської книги № 8 Серафинецької сільської ради № 142 від 22.06.2017 року вбачається, що в будинку (колгоспний двір) в АДРЕСА_7 станом на 15.04.1991 року були зареєстровані та проживали: голова господарства - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; онука - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_10 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3

Ч.3 ст.5 Цивільного кодексу України (2004 р.) визначено: якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювались актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав і обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Внаслідок його смерті відкрилась спадщина. Померлий заповіту не вчиняв.

Згідно ст.ст. 524, 529 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_5, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом; при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв; визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 05.03.1965 р. стверджено, що ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_9. ОСОБА_8 після укладення шлюбу 18.05.1971 року з ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_6 змінила прізвище "ОСОБА_8" на "ОСОБА_8", що стверджено копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_5

ОСОБА_9 померла ІНФОРМАЦІЯ_12 року, про що свідчить копія повторного свідоцтва про смерть серія НОМЕР_6

Судом встановлено, що спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_5 є його донька ОСОБА_1 (позивач).

Спадкоємець ОСОБА_1 прийняла спадщину, оскільки вступила в управління спадковим майном після смерті тата ОСОБА_5, своїм коштом його поховала, справляла поминки, сплачувала страхові платежі, що стверджено довідкою № 140 від 22.06.2017 року, виданою Серафинецькою сільською радою Городенківського району Івано-Франківської області.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_13 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серія НОМЕР_7

Внаслідок смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина. Померла заповіту не вчиняла.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до іншої особи (спадкоємця). Згідно з ст. 1223 ЦК України - право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини, вказано в ч. 1 ст. 1222 ЦК України.

Згідно з ст. 1261 Цивільного кодексу України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Батьками ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_7 є ОСОБА_10 та ОСОБА_1, що стверджено копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_8 від 17.03.1972 року. ОСОБА_8 після укладення шлюбу 30.05.1992 року з ОСОБА_4 змінила прізвище "ОСОБА_8" на "ОСОБА_8", що стверджено копією повторного свідоцтва про одруження серія НОМЕР_9 від 24.01.2001 року.

Як слідує з копій свідоцтв про народження серія НОМЕР_10 батьками ОСОБА_12 та ОСОБА_3 є ОСОБА_4 та ОСОБА_6. ОСОБА_12 після укладення шлюбу 10.10.2014 року з ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_8, змінила прізвище "ОСОБА_12" на "ОСОБА_12", про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_11

Судом встановлено, що спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є її діти - ОСОБА_2 (відповідач), ОСОБА_3 (відповідач), чоловік - ОСОБА_4 (відповідач) та матір - ОСОБА_1 (позивач).

Відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України, спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 позовні вимоги визнають в повному обсязі, не заперечують щодо визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_8 за ОСОБА_1, що стверджено поданими до суду заявами.

У відповідності до ч. 1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно з вимогами ч.1 ст. 1297 згаданого кодексу - спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

З постанови в.о. державного нотаріуса Городенківської районної державної нотаріальної контори Білоконь К.С. № 1460/02-31 від 15.08.2017 р., слідує, що позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_9 року, на житловий будинок АДРЕСА_9 між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.91 р. № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

З довідки № 571 від 17.10.2017 року, виданої виконкомом Серафинецької сільської ради слідує, що за господарством в с. Серафинці по АДРЕСА_10 рахується земельна ділянка площею 0,25 га.

Позивач фактично успадкувала житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_8, оскільки частки у цьому господарстві між членами бувшого колгоспного двору не визначені.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

Статтею 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження майном. Згідно ст. 328 цього ж кодексу право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Способами захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права (п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

В силу вимог ст. 392 ЦК України - власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову.

Таким чином суд, належно оцінивши зібрані у справі докази, вважає, що факти, викладені позивачем в позовній заяві в обґрунтування своїх позовних вимог є достовірними, і сумніву не викликають, також не встановлено неправомірності набуття позивачем права власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, що знаходиться по АДРЕСА_8, визнання права власності не порушує прав чи інтересів будь-яких інших осіб, у зв'язку з чим, позовні вимоги підлягають повному задоволенню при визнанні їх відповідачами.

На підставі ст.ст. 524, 529, 548, 549 ЦК УРСР, ст.ст. 317, 328, 392, 1216, 1274 ЦК України, керуючись ст. ст. 11, 60, 209, 214-215, 223, 294, 296 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, спорудами, розташований по АДРЕСА_1

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Івано-Франківської області через Городенківський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Федів Л.М.