Справа № 752/3718/17
Провадження №: 2/752/2990/17
05 жовтня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва
у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.,
при секретарі Мороз О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів,-
В лютому 2017 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі ПрАТ «УТСК»), ОСОБА_2 (далі Відповідач 2) про відшкодування шкоди, стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Свої позовні вимоги позивач мотивує тим, що 05.10.2016 р. о 19 год. 30 хв. на вул. О. Теліги, 6, в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «Рено» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 (власник ОСОБА_1.), «Хонда» номерний знак НОМЕР_3 та автомобілем НОМЕР_4.
В результаті дорожньо-транспортної пригоди, був пошкоджений автомобіль Позивача, що заподіяло йому матеріальну шкоду, і така шкода підлягає відшкодуванню Відповідачем, з наступних підстав.
Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Оскільки вина Відповідача на день заподіяння шкоди була застрахована у ПрАТ «УТСК» за полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності № АЕ/6649046, подія, що сталася, відповідно до ст.6 закону України «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» є страховим випадком, внаслідок якого у Відповідача настає обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування.
В той час, згідно ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Статтею 1188 ЦК України визначено, що відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Пунктом 22.1 ст. 22 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо- транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.
Оскільки ОСОБА_2 судом було визнано винним у скоєнні ДТП, Позивач вважає, що саме Відповідач 2 повинен сплатити різницю між сумою відшкодування, що сплатило ПрАТ «УТСК» та завданим фактичним розміром збитків відновлювального ремонту автомобілю Фольксваген номерний знак НОМЕР_2.
В судовому засіданні представник позивача позов підтримує, справу просить розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечує.
Відповідач ОСОБА_5 акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія», та відповідач ОСОБА_2 завчасно повідомлялись в установленому законом порядку про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст. ст. 224, 225 ЦПК України, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення.
Дослідивши матеріали справи суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
В судовому засіданні встановлено, що 05.10.2016 р. о 19 год. 30 хв. на вул. О.Теліги, 6 в м. Києві сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів: «Рено» номерний знак НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2, «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 (власник ОСОБА_1.), «Хонда» номерний знак НОМЕР_3 та автомобілем НОМЕР_4.
Відносно відповідача ОСОБА_2 був складений протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП.
Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.
Відповідно до ст.36.4 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників транспортних засобів" виплата страхового відшкодування (регламента виплата) здійснюється безпосередньо потерпілому (іншій особі, яка має право на отримання відшкодування) або погодженим з ним особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна, сплатили страхове відшкодування за договором майнового страхування.
Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
Однак фактичний розмір збитків, яких було завдано внаслідок ДТП позивачу становить більшу суму, аніж він мав право отримати від страховика.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, при цьому збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Згідно ст. 1166 ЦК України шкода завдана неправомірними діями майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме - шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи, або виконання робіт необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Стаття 16 Цивільного кодексу України встановлює, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоду. Потерпілому належить право вимоги як деліктному та договірному зобов'язанні. Він вільно, на власний розсуд може обирати спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди.
З огляду на правову позицію Верховного Суду України від 20 січня 2016 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковою, право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним, і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювана шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Відповідно до ч. 1 статті 1194 Цивільного кодексу України: особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до пункту 24 Постанови № 4 від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» відповідно до статті 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що у разі недостатності страхової виплати для повного відшкодування завданої шкоди; різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням необхідно стягувати на користь позивача з особи, визнаної винною у скоєній ДТП.
Оскільки ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні ДТП, саме він повинен сплатити різницю між сумою відшкодування, що призначила ПрАТ «УТСК» та завданим фактичним розміром збитків відновлювального ремонту автомобілю «Фольксваген» номерний знак НОМЕР_2.
Відповідно до ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору, та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Позивачем були понесені витрати для сплати судового збору за подання позову у сумі 640 грн., частина з яких 145 грн. підлягають стягненню з відповідача 2 - ОСОБА_2 на користь позивача.
На підставі наведеного,ст. 22, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 22,36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», керуючись ст.ст. 10, 11, 30, 60, 88, 212-215, 218, 224-226, 228 ЦПК України, суд,-
Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Голосіївський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В. Ладиченко