Провадження № 2/344/3485/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Татарінової О.А.,

секретаря Бухвак І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача звернувся з вказаним позовом до відповідача, в обґрунтування якого зазначив, що з 16.08.2013 року позивачу ОСОБА_1 на праві васності належить квартира АДРЕСА_1. З 20.08.2010 року позивач зареєстрована за данною адресою. 03.08.2009 року у м. Бреша Італійської Республіки позивач уклала шлюб з відповідачем та з 14.08.2013 року він також був зареєстрований за данною адресою: вул. Вовчинецька, 108/13 в м. Івано-Франківськ. Через кардинальні погляди на спільне сімейне життя стало підставою для розірвання шлюбу, при цьому відповідач сам був ініціатором розірвання шлюбу, хоча жодного разу на судове засідання не прибув та просив справу розглядати у його відсутності. На даний час відповідач у вказаній квартирі не проживає, не з'являється там більше трьох років, не вчиняє жодних дій направлених на ремонт квартири, жодної участі у здійсненні будь-яких оплат за користування квартирою не здійснює. Квартира куплена як сирець і з часу придбання ремонт там не проведений, відсутня підлога, стеля, меблі. За вказаний період часу лише позивач через своїх знайомих на території України здійснювала оплату комунальних послуг. Факт того, що відповідач зареєстрований в квартирі, створює позивачу перешкоди та заважає повноцінно користуватись цією квартирою, так як сторони не перебувають у жодному соціальному та матеріальному зв'язку між собою. Будь-якої домовленості про збереження за відповідачем житлової площі за період його проживання не існує. У зв'язку з наведеним просив суд позбавити ОСОБА_2 права користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Вовчинецька, 108/13 та зняти його з реєстрації місця проживання у Івано-Франківському МВ УМС Івано-Франківської області за вказаною адресою.

21.09.2017 року представник позивача подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив суд виключити з позовної зави вимогу про зняття відповідача з реєстраційного обліку у квартирі за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Вовчинецька, 108/13.

Представник позивача - ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з мотивів викладених в позовній заяві та заяві про зменшення позовних вимог, просив позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомлено.

Заслухавши представника позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування та розпорядження майном внаслідок чого ОСОБА_1 позивається про його відновлення, шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування належною їй на праві власності квартирою.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання, у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа мешкає постійно, переважно або тимчасово.

Згідно зі ст. 33 Конституції України вільний вибір місця проживання є одним з основних конституційних прав людини.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним.

Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Права власника житлового будинку /квартири/ визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно копії договору дарування від 16.07.2013 року, ОСОБА_4 на праві власності належить квартира № 13 загальною площею 78,9кв.м., в будинку № 108 по вул. Вовчинецька в м. Івано-Франківськ (а.с.5), що підтверджується також і копією ОСОБА_5 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.6).

У вказаній вище квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується копією будинкової книги (а.с.11-12).

ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 05.03.2015 року розірвано (а.с.7,8).

Як вбачається з копій квитанцій, долучених до позовної заяви, оплату за комунальні послуги за адресою: м. Івано-Франківськ вул. Вовчинецька, 108/13 здійснювала ОСОБА_4 (а.с.13,14,15).

Свідок ОСОБА_6 суду дав показання, зазначивши, що позивача він знає давно, у 2013 році квартиру за зазначеною адресою їй подарував чоловік, проте ОСОБА_2 Ніколи в квартирі не бачив.

Свідок ОСОБА_5 суду дав показання, зазначивши, що дана квартира знаходиться в нежилому стані та у нього ключі від зазначеної квартири. В даній квартирі ніхто не проживає, речей відповідача в квартирі не має.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Цивільним Кодексом України передбачена спеціальна норма для визнання членів сім'ї власника такими, що втратили право користування житловим приміщенням (ч. 2 ст. 405 ЦК України), яка підлягає застосуванню до даних правовідносин.

Згідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Жодних належних та допустимих доказів на спростування вказаних вище обставин, відповідач суду не подав.

Виходячи з наведеного, дослідивши усі надані суду докази в їх сукупності, перевіривши відповідність позову ОСОБА_4 діючому законодавству України, суд дійшов висновку про задоволення вимог, оскільки протягом розгляду справи було встановлено, що позивач, як власник квартири, позбавлена можливості у повній мірі використовувати своє право власності у зв'язку з тим, що за адресою зазначеного нерухомого майна зареєстровано відповідача ОСОБА_2, який у спірній квартирі не проживає більше одного року, не оплачує плату за користування жилим приміщенням і наявні комунальні послуги, не несе жодних витрат по утриманню квартири та не являється членом сім'ї власника-позивача, не приймає участь у спільному побуті, фактично жодного відношення до квартири не має. Домовленості щодо користування житлом або збереження права на користування житлом на час відсутності між власником та відповідачем не було.

Таким чином, суд вважає за доцільне ухвалити рішення, яким визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 13 в будинку № 108 по вул. Вовчинецька в м. Івано-Франківськ.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», відповідно до ст. 71,72,150,156 ЖК України, ст. ст. 29, 383, 405 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11,15, 60,88 ЦПК України, керуючись ст.ст. 213-215,224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 13 в будинку № 108 по вул. Вовчинецька, м. Івано-Франківськ.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Івано-Франківський міський суд.

Суддя Татарінова О.А.