Справа № 381/1855/17 Головуючий у І інстанції Соловей Г. В.
Провадження № 22-ц/780/4895/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 01.11.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Голуб С.А.

суддів Савченка С.І., Таргоній Д.О.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування,

в с т а н о в и л а :

У травні 2017 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 21 березня 2016 року між сторонами було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб. Згідно умов договору предметом страхування був житловий будинок №14-а по вул. Рози Люксембург в смт. Борова Фастівського району Київської області. Сума страхового відшкодування становила 20000,00 грн.

13 грудня 2016 року відбулася пожежа у вищевказаному будинку. Позивачем були надані всі необхідні документи для проведення виплати за страховим випадком. Відповідачем була здійснена виплата страхового відшкодування у розмірі 5923,59 грн.

Оскільки відповідачем не була виплачена вся сума страхового відшкодування позивач з урахуванням всіх уточнень до позову, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 13976 грн. 41 коп., пеню в розмірі 261 грн. 63 коп., інфляційні втрати в розмірі 648 грн. 32 коп. та 3% річних в розмірі 178 грн. 05 коп.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2017 року позов було задоволено.

Стягнуто з ПАТ КИЇВСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ ( на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в розмірі 13976,41 грн., пеню в розмірі 261,63 грн., інфляційні витрати в розмірі 648,32 грн., три відсотки річних в розмірі 178,05 грн.

Стягнуто з ПАТ КИЇВСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ на користь держави судовий збір в розмірі 640 грн.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, ПрАТ «Київський страховий дім» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував всі обставини справи та дійшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Зокрема, відповідачем після повідомлення про страховий випадок було здійснено огляд пошкодженого майна та складено страховий акт від 20 березня 2017 року, а також складено звіт про оцінку майна, що є предметом договору страхування та звіт про визначення вартості матеріального збитку. На підставі отриманих даних, умов договору страхування та Правил добровільного страхування від вогневих ризиків та ризиків стихійних явищ було визначено суму страхового відшкодування, яка і була сплачена позивачеві у строки визначені договором. Вважає, що суд першої інстанції вибірково застосовував при вирішенні спору умови Договору, який був укладений сторонами. Так пункт 14.4 Договору визначає, що розмір збитку, завданого майну Страхувальника, що включається до страхового відшкодування визначається при знищенні майна у розмірі дійсної вартості майна на дату настання події, що передбачає визначення такої вартості саме на дату події.

Відповідно і підстав для стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних не має, окрім того сторонами в договорі страхування було досягнуто згоди, що страховиком не відшкодовується неустойка, судові витрати, витрати повязані з інфляційними процесами, непрямі збитки.

На підставі викладеного, скаржник просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2016 року між ОСОБА_2 та ПрАТ КИЇВСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб №61-6635, відповідно до умов якого, позивачем було застраховано житловий будинок №14-а по вул. Рози Люксембург в смт. Борова Фастівського району Київської області. Сума страхового відшкодування визначена договором в розмірі 20 000 грн. Термін дії договору з 22.03.2016 року по 21.03.2017 року.

Своїми підписами сторони погодилися на умови даного Договору страхування.

13.12.2016 року в житловому будинку №14-а по вул. Рози Люксембург в смт. Борова Фастівського району Київської області сталася пожежа.

15 грудня 2016 року позивач повідомив відповідача про настання страхового випадку.

Відповідно до п.14 Договору виплата страхового відшкодування здійснюється Страховиком відповідно до умов Договору на підставі страхового акта, який складається Страховиком протягом 15-ти робочих днів з дня одержання від Страхувальника усіх необхідних документів що підтверджують факт, обставини настання страхового випадку і розмір завданих збитків.

20 березня 2017 року було складено ОСОБА_3 № Майно-02/16 від 20 березня 2017 року.

Відповідно до Висновку про вартість матеріального збитку, нанесеному житловому будинку, що знаходиться за адресою Київська область, Фастівський район, смт. Борова, вул. Рози Люксембург, б.14 а вартість матеріального збитку становить на 13.12.2016, без врахування ПДВ, 130947,58 грн., з ПДВ 157137,10 грн.

Згідно Платіжного доручення №17894 від 20.03.2017 року відповідачем виплачено ОСОБА_2, страхове відшкодування у розмірі 5923,59 грн.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що сума страхового відшкодування за договором встановлена в розмірі 20000 грн., а тому відповідач повинен в повному обсязі виконати свої зобовязання за договором добровільного страхування майна.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи таке.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення послався на статтю 627 ЦК України, якою визначено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості і виходив з того, що сторони погодили умови договору, а тому мають діяти виключно в межах цих умов.

Також суд першої інстанції правильно визначив на підставі ст. 979 ЦК України суть укладеного між сторонами договору страхування, а саме що за цим договором одна сторона (страховик) зобов»язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) грошову суму (страхову виплату) а страхувальник зобов»язується сплачувати страхові платежі та виконати інші умови договору.

Як вбачається із Договору, він був укладений на підставі Закону України «Про страхування», відповідно до Правил добровільного страхування від вогневих та ризиків стихійних явищ, зареєстрованих Державною комісією з регулювання ринків фінансових послуг України 08.11.2007 р. № 1072168 ( надалі- Правила).

Відповідно до Договору позивач - страхувальник з Правилами та умовами страхування ознайомлений та згоден, про що свідчить його підпис. (а.с.5 т.1)

Відповідно до ст.9 Закону України «Про страхування» (далі- Закон ) страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

ОСОБА_3 виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

ОСОБА_3 виплати за договором страхування життя здійснюються в розмірі страхової суми (її частини) та (або) у вигляді регулярних, послідовних виплат обумовлених у договорі страхування сум (ануїтету).

Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

ОСОБА_3 сума може бути встановлена по окремому страховому випадку, групі страхових випадків, договору страхування у цілому.

Розмір страхової суми визначається договором страхування або чинним законодавством під час укладання договору страхування чи зміни договору страхування.

При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.

ОСОБА_3 відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

ОСОБА_3 відшкодування не може перевищувати розміру прямого збитку, якого зазнав страхувальник. У разі коли страхова сума становить певну частку вартості застрахованого предмета договору страхування, страхове відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховій події збитків, якщо інше не передбачено умовами страхування.

Франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Відповідно до ч.3 ст.16 Закону договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Відповідно до п.1.2. Правил, на підставі яких був укладений Договір і з якими позивач був ознайомлений, про що свідчить його підпис, страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик вiдповiдно до умов страхування зобовязаний здійснити виплату при настаннi страхового випадку.

Відповідно до п. 3.1. Правил, страхова сума встановлюється за згодою сторін договору страхування в розмірі, що не перевищує дійсної вартості застрахованого майна (страхової вартості). Такою вартістю вважається дійсна вартість майна в місці його перебування на момент (в день) укладення Договору страхування.

Також пунктом 3 Правил встановлено, яким чином визначається дійсна вартість майна на день укладання договору страхування, який спрямований на те, щоб страхова сума не перевищувала дійсної вартості застрахованого майна.

В Договорі сторони погодили страхову суму у розмірі 20 000 грн. Оцінка майна не проводилась. Однак визначена страхова сума є явно меншою, ніж ринкова вартість застрахованого майна, а саме будинку, кухні, та господарської споруди.

Пунктом 10 Правил врегульовано визначення розміру та порядок виплати страхового відшкодування.

Так п.10.5 Правил визначено, що розмір страхового відшкодування дорівнює розміру заподіяних Страхувальнику (Вигодонабувачу) збитків, визначених згідно п.10.6, за вирахуванням встановленої договором страхування франшизи та сум, отриманих Страхувальником (Вигодонабувачем) у відшкодування збитків від інших осіб, але не більше страхової суми.

10.6. Збитки визначаються:

10.6.2. при ушкодженні (частковій руйнації) майна - у розмірі відбудовних витрат.

10.9. У разі, коли страхова сума становить певну частку дійсної (страхової) вартості застрахованого об'єкту:

10.9.1. ОСОБА_3 відшкодування виплачується у такій же частці від визначених по страховому випадку збитків, якщо інше не передбачено Договором страхування (пропорційна система відповідальності);

10.9.2. Договором страхування може бути передбачено відшкодування збитків у повному обсязі (без урахування п.10.9.1.), але не більше страхової суми (система відповідальності по першому ризику).

На підставі вказаних правил викладений і пункт 14.7 Договору відповідно до якого, якщо на момент настання страхового випадку страхова сума майна виявиться меншою дійсної вартості майна на дату настання випадку, то страхове відшкодування виплачується у розмірі меншому, ніж завдані збитки, пропорційно співвідношенню страхової суми майна до дійсної вартості майна на момент настання випадку. (пропорційна система відповідальності)

Тобто, укладаючи договір, сторони погодили між собою, що страхова сума не перевищує страхової вартості і є значно меншою, а саме 20000 грн. Ці обставини були очевидними і не підлягали додатковому експертному дослідженню. Тобто позивач застрахував своє майно на неповну його вартість, тобто частково. Цим самим сторони погодили, що при настанні страхового випадку у будь-якому разі страхова сума буде меншою ніж вартість майна на дату настання страхового випадку, а тому і виплата буде проводитись не у розмірі 20 000 грн., а у пропорційному розмірі.

Виходячи із наведеного правового регулювання, відповідач виплатив позивачу страхове відшкодування пропорційно співвідношенню страхової суми майна до дійсної вартості майна на час настання страхового випадку. При цьому посилання суду на те, що оскільки при укладанні договору не була визначена дійсна вартість майна, а тому відповідач безпідставно застосував пропорційну систему відповідальності, не ґрунтуються ні на законі, ні на умовах укладеного між сторонами Договору.

Судова колегія не може погодитись із доводами позивача в тій частині, що умови Договору є несправедливими.

Відповідно до вимог ст.. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

В частині 3 вказаної статті перераховані випадки, в яких умови договору є несправедливими.

Також частиною 4 статті вказаного, що перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Відповідно до ч.5-7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»,якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

У разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача:

1) такі положення також підлягають зміні; або

2) договір може бути визнаним недійсним у цілому.

Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.

Однак позивач взагалі не зазначив які умови договору він вважає несправедливими, не просив визнати окремо визначені положення договору несправедливими, не просив його змінити або визнати недійсним. Суд першої інстанції таких обставин не встановлював і своєї оцінки їм не надавав. Отже і у судової колегії відсутні підстави встановлювати такі обставини.

Згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 21 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства "Київський страховий дім" про захист прав споживачів та стягнення страхового відшкодування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Головуючий

Судді: