АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 643/1342/17 Головуючий суддя 1-ї інстанції - Майстренко О. М.
Провадження № 22-ц/790/5818/17 Доповідач - Колтунова А.І.
Категорія: спори, що виникають із
трудових правовідносин
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«19» жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Семикрас О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа: Державне підприємство « Будівельник» про зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2017 року ОСОБА_1 в порядку цивільного судочинства звернувся до суду з позовом до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа: Державне підприємство « Будівельник» про зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтуванні позову посилався на те, що наказом Міністерства промислової політики України, правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, № 400 від 01 липня 2009 року його було призначено головою ліквідаційної комісії Державного підприємства «Будівельник». 16 грудня 2016 року ним було направлено заяву відповідачу з вимогою про звільнення з посади/ припинення повноважень голови ліквідаційної комісії/ та виключення із складу ліквідаційної комісії ДП «Будівельник», яку відповідачем було отримано 20 грудня 2016 року. Між тим, відповідач у порушенні ст. 38 КЗпП України ОСОБА_1 не звільняє, через що останній звернувся до суду із вказаним позовом.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року провадження по даній справі закрито на підставі вимог п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив суд ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити для продовження розгляду справи. При цьому посилався на порушення судом норм процесуального права. Вказав, що висновки суду першої інстанції, стосовно того, що Міністерство промислової політики України, правонаступником якого є Міністерство економічного розвитку і торгівлі України, призначаючи його головою ліквідаційної комісії ДП « Будівельник», здійснювала владні управлінські функції, а накази про призначення ОСОБА_1 є актами індивідуальної дії, а тому справу слід розглядати в порядку КАС України, є помилковими. Призначення відповідачем працівників, в тому числі і керівника, та їх звільнення з державних підприємств регламентуються нормами трудового права, у зв'язку з чим, ним правильно був пред'явлений позов в порядку цивільного провадження.

У суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав до суду заперечення, в яких зазначив, що ухвала суду першої інстанції є правильною (а.с.155, 160-165, 172, 174-179, 185, 187-188).

Третя особа в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа: Державне підприємство «Будівельник» про зобов'язання вчинити певні дії, суд першої інстанції виходив з того, що цей спір виник між фізичною особою і суб'єктом владних повноважень, а призначаючи ОСОБА_1 головою ліквідаційної комісії державного підприємства на підставі наказів відповідач здійснював управлінські функції, накази про призначення є актами індивідуальної дії, а тому він віднесений до юрисдикції адміністративного суду. Крім того, на думку суду першої інстанції, нормами трудового законодавства не передбачено звернення до суду в вимогами про зобов'язання вчинення певних дій, предметом спору яких є трудові відносини.

Колегія суддів не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України компетенція адміністративних судів поширюється, зокрема, на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Статтею 3 КАС України визначено, що суб'єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належить спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів ( осіб), відповідно прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 Міністерством промислової політики України, правонаступником якого є Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, було призначено головою ліквідаційної комісії ДП « Будівельник».

В цьому випадку відповідач діяв не в якості суб'єкта владних повноважень в розумінні КАС України, а відповідно до покладених на нього завдань з метою здійснення господарського управління підприємством.

Таким чином, в контексті норм КАС України, оскарження бездіяльності відповідача в частині зобов'язання відповідача звільнити з роботи голову ліквідаційної комісії з одночасним виключенням зі складу ліквідаційної комісії ДП « Будівельник» шляхом видачі наказу про звільнення на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України з 04 січня 2017 року не є владним управлінським рішенням, а організаційною формою в рамках здійснення господарського управління підприємством.

У п. 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 « Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» роз'яснено, що суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне ( справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією із сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Відповідно до правової позиції викладеної у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року по справі №377/232/16ц зазначено, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа адміністративної юрисдикції - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно - правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядуванні, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Характерною ознакою публічно - правових спорів є сфера їх виникнення - публічно - правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов'язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов'язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно - правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норм права, викладений у постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Суд першої інстанції відступив від правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України, без наведення належного обґрунтування.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції не перевірив та не врахував, що юрисдикція визначається не лише суб'єктивним складом, а й характером спірних правовідносин, не з'ясував усіх обставин, що мають процесуальне значення при вирішенні питання про закриття провадження у справі, підстави позову та правовідносини, які виникли між сторонами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що вирішення вищезазначених позовних вимог ОСОБА_1 віднесено до юрисдикції адміністративного суду.

На підставі п. 3,4 ст. 311 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду в цій частині підлягає скасуванню, а позовну заяву ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа: Державне підприємство «Будівельник» про зобов'язання вчинити певні дії направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 311, п. 2 ч.1 ст. 314, ст.315, ст. 317, ст. 319, ст. 324 ЦПК України, судова колегія ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_1 - задовольнити.

Ухвалу Московського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2017 року - скасувати.

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, третя особа: Державне підприємство «Будівельник» про зобов'язання вчинити певні дії направити до суду першої інстанції для продовження судового розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає відповідно до п.2 ч.1 ст. 324 ЦПК України.

Головуючий: А.І. Колтунова

Судді: С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук