У Х В А Л А

Іменем України

09 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів ДЖУГИ С.Д., МАЦУНИЧА М.В.

при секретарі ЧУЧЦІ Н.В.

за участю представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Гочарова В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області, Комунальне підприємство «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода», Приватне підприємство «Піраміда» та суб'єкт підприємницької діяльності - фізична особа ОСОБА_1, про визнання недійсними та скасування рішення і свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року, -

встановила:

04.11.2015 ОСОБА_3 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4 та Виконкому Ужгородської міської ради, третіми особами, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів зазначила Реєстраційну службу Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, КП «Бюро технічної інвентаризації м. Ужгорода», ПП «Піраміда» та суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу ОСОБА_1

Позивач ОСОБА_3 просила визнати незаконними та скасувати Свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_1, видане ОСОБА_4, і рішення Виконкому Ужгородської міської ради від 08.12.2011 № 449 про оформлення за ОСОБА_4 права власності на вказану квартиру, а також скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_4 на цю квартиру.

Ухвалами Ужгородського міськрайонного суду від 07.11.2016:

замінено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів Реєстраційну службу Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області на Відділ реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області Закарпатської області;

вимогу позовної заяви ОСОБА_3 про скасування державної реєстрації права власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 залишено без розгляду.

Позов мотивувався наступним. 07.12.2005 ПП «Піраміда» (підрядник) і СПД ФО ОСОБА_1 (забудовник) уклали договір підряду № 7/п-05 на будівництво будинку, який наразі має адресу: АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_3, ПП «Піраміда» і СПД ФО ОСОБА_1 уклали 13.01.2006 договір про дольову участь у будівництві, відповідно до якого позивач мав отримати 3-кімнатну квартиру НОМЕР_2, яку належало із оформленням відповідного акту передати позивачу протягом 30 днів з моменту здачі будинку в експлуатацію. Вартість квартири за договором становила еквівалент 76895,00 дол. США, з яких 5% позивач мав сплатити як аванс, а решту коштів - протягом 60 днів з дня здачі квартири в експлуатацію. Позивач сплатив забудовнику 34000,00 дол. США.

Проте, досі квартира не передана позивачу, документи щодо цього не оформлені. Тим часом, вищезгаданий договір не визнаний недійсним, не розірваний, його дія не припинена у передбачений законом спосіб. Отже, зобов'язання за договором не виконані щодо позивача.

Попри це, на підставі рішення Виконкому Ужгородської міськради від 08.12.2011 № 449 було 16.12.2011 видано Свідоцтво серії НОМЕР_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_4 і остання зареєструвала це право 26.12.2011.

Рішення про реєстрацію права власності на квартиру було прийнято Виконкомом Ужгородської міськради, а указане Свідоцтво - було видане ОСОБА_4 без належних правових підстав, із порушенням норм ЦК України щодо набуття права власності (зокрема, ст. 328), норм Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» щодо здійснення повноважень органом місцевого самоврядування відповідно до закону (зокрема, ст. 30 п. 10 пп. «б»), вимог Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Мін'юсту України від 07.02.2008 № 7/5 (п.п. 6.2., 8.1. та ін.). ОСОБА_4 не брала дольової участі у будівництві будинку, не сплачувала коштів за це, не вчиняла ніякого правочину, який би слугував підставою для набуття права власності на квартиру, тож отримала її у власність без будь-яких правових підстав. На думку позивача, такі дії з оформлення права на квартиру були вчинені лише з метою унеможливити отримання у власність квартири саме позивачем, для уникнення звернення стягнення на квартиру за позовом про повернення 34000,00 дол. США.

Відтак, дії з оформлення права власності на квартиру за ОСОБА_4 незаконні, а відповідно до договору про дольову участь у будівництві квартира має бути передана позивачу із подальшим оформленням відповідних документів і реєстрацією права власності.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.12.2016 у задоволенні вимог позову про визнання незаконними та скасування Свідоцтва серії НОМЕР_1 про право власності на квартиру АДРЕСА_1, виданого ОСОБА_4, і рішення Виконавчого комітету Ужгородської міської ради Закарпатської області від 08.12.2011 № 449 про оформлення за ОСОБА_4 права власності на вказану квартиру відмовлено.

ОСОБА_3 ставить в апеляції питання про скасування рішення суду. Доводи скарги зводяться до таких. Попри те, що постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 визнано незаконними і скасовано п.п. 3 і 2 рішення Виконкому Ужгородської міськради від 08.12.2011 № 449 в частині видачі ОСОБА_4 Свідоцтва від 16.12.2011 про право власності на квартиру АДРЕСА_1, а також скасовано це Свідоцтво, спір у даній справі належить вирішити по суті. Так, господарський суд прийняв своє рішення з інших підстав аніж ті, з яких був пред'явлений даний позов. Хоча суд послався і на окремі підстави, з яких пред'являвся й даний позов, позивач у цій справі просив задовольнити вимоги через те, що договір про дольову участь у будівництві діє, він досі не виконаний, а за його умовами квартиру має отримати саме позивач за актом приймання-передачі із подальшою доплатою за квартиру. Тобто, підстави для вирішення позовів у господарській і в цивільній справах є різними, тому в цивільній справі належало вирішити спір саме з відповідних підстав. Суд не розглянув справу в межах заявлених вимог із заявлених позивачем підстав. Сторона просить рішення суду скасувати, відповідні вимоги - задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника третьої особи ОСОБА_1 адвоката Гочарова В.В., який вважає скаргу необґрунтованою, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Встановлено, що за результатом виконання договору підряду від 07.12.2005 № 7/п-05, укладеного замовником приватним підприємцем ОСОБА_1 із підрядником ПП «Піраміда» на будівництво багатоквартирного житлового будинку (а.с. 11-13 т. 1), і договору про дольову участь у будівництві житлового будинку від 13.01.2006, укладеного між ПП ОСОБА_1, ПП «Піраміда» і ОСОБА_3, предметом якого була участь останньої у будівництві будинку з метою придбання у ньому квартири (а.с. 14-16 т. 1), передбачалося отримання позивачем у власність 3-кімнатної квартири НОМЕР_2 у будинку, який на даний час має адресу: АДРЕСА_1, із оформленням відповідних документів, зокрема, акту приймання-передачі квартири протягом 30 днів з моменту здачі будинку в експлуатацію.

У подальшому з приводу виконання зобов'язань за договорами щодо будівництва вищезгаданого будинку, прав на нерухоме майно, їх оформлення тощо виникли численні спори, що вирішувалися в порядку цивільного, господарського та адміністративного судочинства (а.с. 92-116 т. 1 та ін.). За результатом вирішення одного з них чинним рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 у справі за позовом ПП «Піраміда» до ОСОБА_3, КП «БТІ м. Ужгорода» і Виконкому Ужгородської міськради про визнання недійсним свідоцтва про право власності скасовано рішення Ужгородського міськрайонного суду від 21.07.2009 і визнано недійсним Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 на кватиру НОМЕР_2 загальною площею 125,3 кв. м у будинку № 8 по вул. Лінтура Петра у м. Ужгороді, видане ОСОБА_3 Виконкомом Ужгородської міськради 20.02.2008 (а.с. 19-20 т. 2).

08.12.2011 Виконком Ужгородської міськради прийняв рішення № 449 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна», пунктом 3 якого скасував реєстрацію права власності на об'єкт нерухомого майна та Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_3 від 20.02.2008 на квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_3 на підставі рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 17.12.2009 та вирішив видати свідоцтво про право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 125,3 кв. м, а пунктом 4 дав вказівку КП «БТІ м. Ужгорода» внести відповідні зміни до реєстру прав власності на об'єкти нерухомого майна, підготувати свідоцтва про право власності взамін раніше виданих документів та зареєструвати за власниками (а.с. 10. Т. 1, а.с. 21 т. 2).

16.12.2011 ОСОБА_4 було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1 (а.с 9 т. 1, а.с. 22 т. 2). Витягом з Реєстру прав власності на нерухоме майно, виданим КП «БТІ м. Ужгорода» 05.04.2012 за № 33736816, підтверджується факт реєстрації права власності ОСОБА_4 на указану квартиру за номером запису 2549 у книзі 14, реєстраційний номер майна 22191502 (а.с. 22 т. 2).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 29.05.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 01.08.2012, у справі за позовом ОСОБА_3 до ПП ОСОБА_1 та ПП «Піраміда» про визнання права власності на квартиру у позові відмовлено, судовими рішеннями встановлено, що власником будинку АДРЕСА_1 в цілому та квартири НОМЕР_2 у цьому будинку став ОСОБА_1 (а.с. 1-2-108 т. 1).

Постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2016 у справі за позовом ФОП ОСОБА_1 до Виконкому Ужгородської міськради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_4, про скасування рішення та свідоцтва про право власності на квартиру скасовано рішення Господарського суду Закарпатської області від 21.12.2015, визнано незаконними та скасовано пункти 3 і 2 рішення Виконкому Ужгородської міськради від 08.12.2011 № 449 в частині видачі ОСОБА_4 Свідоцтва від 16.12.2011 про право власності на квартиру АДРЕСА_1, а також визнано недійсним та скасовано це Свідоцтво (а.с. 175-178 т. 1). З мотивувальної частини постанови вбачається, що відповідно до змісту пункту оспореного рішення виконкому, який позначений у судовому рішенні під № 2, фактично йдеться про пункт цього оспореного рішення, який має № 4 (відповідна вказівка КП «БТІ м. Ужгорода»), крім того, цим судовим рішенням встановлено, що право власності на указані будинок і квартиру зареєстровані за позивачем, який діяв як власник майна на захист свого порушеного права.

Таким чином, на час вирішення справи за позовом ОСОБА_3, що розглядається, судом першої інстанції оспорені нею пункти рішення Виконкому Ужгородської міськради прийняв від 08.12.2011 № 449 «Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна» були визнані незаконними і скасовані, а Свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1 на квартиру АДРЕСА_1, що було видане ОСОБА_4 16.12.2011, було визнане недійсним і скасоване.

Предметом позову є матеріально-правовий зміст позовних вимог, задоволення пред'явлених вимог є метою позивача, результатом реалізації права на отримання шляхом ухвалення судом рішення конкретно визначеного цими вимогами матеріального блага. Підставами позову є факти і обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача. Вимоги позову можуть бути задоволені передусім за умови, коли реально наявний відповідний предмет позову, а також коли такі відповідають вимогам закону, договору та є обґрунтованими і доведеними у належний процесуальний спосіб. Не ґрунтується на законі, не відповідає смислу закону та цивільних відносин як таких і спірних правовідносин зокрема рішення суду про задоволення позову (вимог) щодо предмету, якого не існує. Крім того, законним є рішення, яке може бути реально звернене до виконання та виконане (зокрема, ст. 368 ЦПК України). У цьому зв'язку, не мають істотного значення власне підстави, з яких різними особами за різних обставин пред'являлися позови, предметом яких по суті були однакові вимоги (такі підстави апріорі є різними). Водночас, в обох випадках позивачі хоча й із різних підстав, але виходили з незаконності відповідних рішення і свідоцтва, ставили питання про їх незаконність, а відтак - про недійсність і скасування, що саме і є предметом позову та узгоджується з положеннями ст. 16 ч. 2 п.п. 4, 7, 10, ч. 2, ст. 21 ч. 1 ЦК України.

Окрім цього, зважаючи на суть заявлених ОСОБА_3 позовних вимог, вирішення відповідним чином у порядку господарського судочинства справи за позовом підприємця ОСОБА_1 не може кваліфікуватися таким, що порушує права ОСОБА_3, оскільки в тій іншій справі досягнуто по суті того самого результату, який ставився за мету позивачем у справі, що розглядається. Питання ж, пов'язані з доводами ОСОБА_3 про порушення її прав у контексті договірних правовідносин, їх існування, необхідності передачі позивачу квартири відповідно до договору, проведення розрахунків, реалізації відповідних майнових прав тощо, знаходяться за межами даного позову, зокрема, його предмету, тому щодо них не могло і не може прийматися рішення по суті в цій справі, ці доводи не впливають на обставини, які слугували підставами для відмови в позові.

За таких умов, суд першої інстанції діючи відповідно до ст. 11 ч. 1 ЦПК України розглянув справу саме в межах заявлених вимог і за встановлених обставин не мав підстав для задоволення відповідних вимог позову на захист прав позивача ані як власника нерухомого майна, ані як сторони правочину із застосуванням норм ст.ст. 11, 15, 16, 21, 202, 316-319, 321, 328, 382, 386, 393, 509, 525, 526 ЦК України, ст.ст. 59, 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», інших положень законодавства. Попри результат вирішення справи постановою Львівського апеляційного господарського суду від 15.03.2016, не мав суд першої інстанції й підстав для закриття провадження в справі, оскільки умови для цього, що встановлені ст. 205 ч. 1 п.п. 1, 2 ЦПК України, були відсутні.

Відтак, з урахуванням положень ст. 303 ч. 1 ЦПК України та на підставі ст. 308 цього Кодексу апеляцію, яка правильності по суті та законності рішення суду першої інстанції не спростовує, слід відхилити, рішення суду - залишити без змін.

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25.02.2016 скасовано ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 27.11.2015 про відмову в застосуванні заходів забезпечення первісного позову, на забезпечення позову ОСОБА_3 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів СПД ФО ОСОБА_1, від імені та в інтересах якого діє адвокат Гончаров В.В., подав апеляційному суду заяву про скасування заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25.02.2016 (а.с. 151-152 т. 2). Посилається на те, що в результаті ухвалення Львівським апеляційним господарським судом постанови від 15.03.2016 підстави для забезпечення позову і потреба в такому відпали, оскільки, зокрема, ОСОБА_4 вже відсутня у відповідному реєстрі як власник квартири і не зможе її відчужити, а відповідні вимоги в господарській справі задоволені.

За змістом ст.ст. 151, 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову застосовуються, якщо їх невжиття може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, до набрання рішенням суду законної сили; якщо у задоволенні позову було відмовлено, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили; проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Оскільки рішення суду про відмову в позові залишено без змін і апеляційний суд не ухвалював свого рішення, а ухвала апеляційного суду набрала законної сили з моменту проголошення (ст. 319 ЦПК України), підстав для скасування заходів забезпечення позову апеляційним судом у рамках апеляційного провадження в даній справі немає, відповідне питання належить до компетенції суду першої інстанції.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 1, ст.ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 грудня 2016 року - залишити без змін.

У скасуванні заходів забезпечення позову, встановлених ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 25 лютого 2016 року, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді