Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3192/17
Провадження №: 6/332/99/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 р. Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Яцуна О.С., при секретарі Вінник Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулася представник Заводського ВДВС м. Запоріжжя з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України. В поданні зазначено, що на виконанні в Заводському ВДВС м. Запоріжжя знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа №332/4402/15-к, виданого 10.11.2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої шкоди на користь держави в особі управління Держказначейства України у Заводському районі м. Запоріжжя 5134 грн.

Під час здійснення виконавчого провадження зясовано, що відомості про джерела отримання боржником доходу та про відкриті розрахункові рахунки боржника у банківських установах України відсутні, за боржником не зареєстровано жодних автотранспортних засобів, земельних ділянок згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо речових прав боржника відсутні.

В подані зазначено, що боржник за місцем свого мешкання тривалий час не проживає, ухиляється від сплати боргу, в його оселі відсутнє майно, на яке можливе звернути стягнення. Згідно інформації Державної прикордонної служби України, у 2013 році боржник перетинав державний кордон України, здійснюючи подорожі до РФ, що свідчить про ухилення боржника від виконання вироку суду.

У зв'язку з невиконанням боржником виконавчого документа у самостійному порядку, посилаючись на Закони України «Про виконавче провадження», «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» просять розглянути питання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Представник Заводського ВДВС м. Запоріжжя старший державний виконавець Ярошенко А.О. в судовому засіданні підтримала своє подання просила його задовольнити.

Дослідивши подання та надані матеріали виконавчого провадження, суд вважає, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом встановлено, що на виконанні у Заводському ВДВС м. Запоріжжя знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документа №332/4402/15-к, виданого 10.11.2015 року Заводським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої шкоди на користь держави в особі управління Держказначейства України у Заводському районі м. Запоріжжя 5134 грн.

За змістом п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням або до погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням», вжите у п. 5 ч.1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання».

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань протягом строку, про що вказує державний виконавець в постанові про відкриття виконавчого провадження, не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Державний виконавець, звертаючись з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, направив до суду подання без надання доказів про ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Відомості про джерела отримання боржником доходу та про відкриті розрахункові рахунки боржника у банківський установах України відсутні, за боржником не зареєстровано жодних автотранспортних засобів, згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомості щодо речових прав боржника відсутні.

Жодних доказів, окрім наявності заборгованості, про будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) відсутні. В справі немає доказів, що маючи якесь майно чи грошові кошти, ОСОБА_1 його приховує чи перешкоджає у його вилученні чи реалізації.

У подані ініціатор звернення зазначає, що згідно інформації Державної прикордонної служби України, у 2013 році боржник перетинав державний кордон України, здійснюючи подорожі до РФ, що свідчить про ухилення боржника від виконання вироку суду. Зазначене твердження взагалі є абсурдним, з огляду на те, що ОСОБА_1 отримав статус боржника у 2015 році, а державний кордон України перетинав у 2013 році. Тому не можна його дії розцінювати як ухилення від виконання вироку суду.

Крім того, із наданого подання та додатків вбачається, що державний виконавець не надав будь-яких доказів про належність повідомлення боржника про факт існування відкритого відносно нього виконавчого провадження.

Відповідно до ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Окрім іншого, фактично звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем виконані вже всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження вказаного конституційного права громадянина.

Таким чином, не має доказів про ухилення ОСОБА_1 від виконання його зобов'язань.

Крім цього, у поданні не зазначено інформації щодо наявності у боржника паспорта для виїзду за кордон.

У звязку із зазначеним, суд вважає, що у задоволенні клопотання слід відмовити за недоведеністю ухилення боржника від виконання зобов'язань.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.293, 377-1 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

У задоволенні подання Заводського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України - відмовити.

На ухвалу суду може бути подана апеляція в апеляційний суд Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її винесення.

Повний текст ухвали виготовлений 08.11.2017 року.

Суддя: О.С. Яцун