Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 332/913/17Головуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.
Пр. № 22-ц/778/2592/17Суддя-доповідач Гончар М.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.,

за участі секретаря Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 року у справі за позовом Центрального об'єднаного Управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя (надалі - ЦОУПФУ м. Запоріжжя) до ОСОБА_2 про стягнення надмірно виплаченої пенсії,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2017 року ЦОУПФУ м. Запоріжжя звернулось до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило стягнути з відповідача надмірно отриману пенсію в сумі 183,12 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що відповідачу була призначена пенсія за віком на пільгових умовах по Списку № 1 за нормами ЗУ «Про пенсійне страхування» з 21.06.1999 року. Відповідно до розпорядження № 134710 від 29.07.2015 року виданого УПФУ в Заводському районі м. Запоріжжя за заявою відповідача їй було здійснено перерахунок пенсії з додаванням стажу набутого після попереднього перерахунку. Під час перерахунку невірно сформувалась фіксована сума індексації, внаслідок чого утворилась переплата у розмірі 183,12 грн. В добровільному порядку відповідач відмовилась повернути надмірно виплачену пенсію.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 року (а.с. 26-27) в задоволенні позовних вимог позивача у цій справі відмовлено.

Відповідач ОСОБА_2 із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодилась, останнє в апеляційному порядку не оскаржувала.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ЦОУПФУ м. Запоріжжя у своїй апеляційній скарзі (а.с. 30) просило рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області (а.с. 34) апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито, справу призначено до апеляційного розгляду (а.с.36).

Заслухавши у судовому засіданні доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача ЦОУПФУ м. Запоріжжя за довіреністю (а.с. 45) ОСОБА_3, яка підтримала апеляційну скаргу позивача, просила її задовольнити, та відповідача ОСОБА_2, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги позивача, просила в задоволенні останньої відмовити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги позивача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ЦОУПФУ м. Запоріжжя не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову позивача у цій справі у повному обсязі, керувався ст. ст. 208-209, 212-215 ЦПК України, Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідачу ОСОБА_2 було призначено пенсію за віком на пільгових умовах по Списку № 1 за нормами Закону України «Про пенсійне страхування» з 11.06.1999 року.

27.07.2015 року ОСОБА_2 звернулась із заявою до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя про здійснення перерахунку пенсії з додаванням стажу набутого після попереднього перерахунку.

Перерахунок пенсії було здійснено відповідачу відповідно до розпорядження № 134710 від 29.07.2015 року виданого Управлінням Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя (а.с.4).

За результатами перерахунку розмір пенсії ОСОБА_2 збільшився. Після надання заяви та здійсненого перерахунку пенсії відповідачу почалася виплата індексації разом з основним розміром пенсії, вже непрацюючому пенсіонеру.

Але, оскільки, розмір підвищеної пенсії є значно більше, ніж розмір нарахованої індексації, індексація відповідачу не положена.

Згідно із протоколом від 02.12.2015 року сума переплати фіксованої індексації складає 183,12 грн.

ОСОБА_2 було запрошено до Управління Пенсійного фонду України в Заводському районі м. Запоріжжя та для роз'яснення утвореного боргу та запропоновано повернути надмірно виплачену пенсію.

Відповідно до заяви ОСОБА_2, остання відмовилась повернути суму надмірно виплаченої пенсії, оскільки борг утворився не з її вини (а.с.5 зворот.).

Відповідно до ч.4 ст. 42 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що у разі якщо застрахована особа після призначення пенсії продовжувала працювати, перерахунок пенсії проводиться з урахуванням не менш як 24 місяців страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі. Перерахунок пенсії проводиться із заробітної плати (доходу), з якої обчислена пенсія.

Відповідно до ч. 1 ст. 50 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1ст. 103 Закону України "Про пенсійне забезпечення" суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім'ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції правильно вважав, що повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, судом же першої інстанції правильно було встановлено, що надмірна виплата пенсії ОСОБА_2 не є наслідком зловживань з боку відповідача. Оскільки, при переході на інший вид пенсії, фіксована сума індексації повинна була автоматично зменшитись, без подачі ОСОБА_2 будь - яких додаткових даних.

При вищевикладених обставинах, судом першої інстанції було правильно встановлено, що позивачем не було надано суду першої інстанції жодного належного доказу на підтвердження вчинення неправомірних дій з боку відповідача, а тому суд першої інстанції правильно вважав, що в задоволенні позову позивача у цій справі необхідно відмовити.

Доводи апеляційної скарги позивача ЦОУПФУ м. Запоріжжя є такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі, та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

В силу вимог ст. 3 ЦПК України ЦОУПФУ м. Запоріжжя мало право на звернення до суду із вищезазначеним позовом до суду до ОСОБА_2, якщо вважало, що останньою порушені його права.

Однак, здійснюючи правосуддя, суд захищає права … юридичних осіб …у спосіб, визначений законами України.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч.1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ЦОУПФУ м. Запоріжжя від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ЦОУПФУ м. Запоріжжя та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі та зокрема наявності підстав, передбачених законами України, та зокрема Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», для стягнення у цій справі за рішенням суду з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача надміру виплаченої пенсії у розмірі 183,12 грн.

Апеляційний суд на виконання вимог ст. 10 ч. 4 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги позивача.

Оскільки, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Однак, докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні, позивачем ЦОУПФУ м. Запоріжжя до його апеляційної скарги та у судовому засіданні у цій справі не додані і не надані.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги позивача ЦОУПФУ м. Запоріжжя, як особи, яка подала апеляційну скаргу, не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Встановлено, що судом першої інстанції оскаржуємим рішенням не вирішувалось питання про розподіл між сторонами понесених ними судових витрат у цій справі, пов'язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції, тому останнє також не було предметом апеляційного перегляду у цій справі апеляційним судом, та може бути вирішено судом першої інстанції у подальшому за заявою осіб, які беруть участь у справі, або за ініціативою суду в порядку, передбаченому ст. 220 ЦПК України.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови позивачу ЦОУПФУ м. Запоріжжя у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, останнє не має права на компенсацію за рахунок відповідача ОСОБА_2 будь-яких судових витрат, пов'язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Також встановлено, що ЦОУПФУ м. Запоріжжя взагалі було звільнено в силу вимог Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги до апеляційного суду.

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402- VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Центрального об'єднаного управління Пенсійного фонду України м. Запоріжжя відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 квітня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
Гончар М.С. Кочеткова І.В.Маловічко С.В.