Справа №487/4377/17 24.10.2017 24.10.2017 24.10.2017
Провадження №22-ц/784/2267/17
Справа № 487/4377/17 Головуючий у 1-й інстанції Біцюк А.В.
Провадження № 22ц-784/2267/17 Доповідач апеляційного суду Кушнірова Т.Б.
Ухвала

Іменем України

24 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого Кушнірової Т.Б.,

суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М.,

із секретарем Горенко Ю.В.,

за участю:

- позивачки ОСОБА_2,

- представника позивачки ОСОБА_3,

- відповідача ОСОБА_4,

- представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації.

Позивачка зазначала, що з 17 серпня 2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В період перебування в зареєстрованому шлюбі сторони придбали автомобіль марки «Ford Focus», 2013 року випуску, який було зареєстровано за відповідачем. Вказаний автомобіль було продано відповідачем в березні 2017 року без її письмової згоди. Посилаючись на наведене, позивачка просила стягнути з відповідача на свою користь грошову компенсацію в розмірі 129 071 грн., що становить 1/2 частину вартості вказаного автомобіля.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Постановлено стягнути із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 ? вартості транспортного засобу «Ford Focus» в розмірі 113 903 грн. 15 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що автомобіль марки «Ford Focus» був об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, був відчужений відповідачем під час перебування сторін у шлюбі, при цьому кошти від продажу цього майна були використані відповідачем на свій розсуд і не в інтересах сім'ї.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 113 903 грн. 15 коп. в рахунок відшкодування 1/2 частини вартості спірного автомобіля, який було продано відповідачем.

Колегія погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.

Судом встановлено, що сторони по справі з 17 серпня 2010 року перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування сторін у шлюбі ними було придбано автомобіль марки «Ford Focus», 2013 року випуску, д.н.НОМЕР_1, який був зареєстрований за відповідачем.

На підставі договору 4841/2017/362799 купівлі -продажу транспортного засобу від 09 березня 2017 року, ОСОБА_4 продав вказаний автомобіль ОСОБА_6 за ціною 227 806 грн. 31 коп.

В цей же день вказаний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_6

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_2 зазначала, що спірний транспортний засіб був придбаний для потреб сім'ї, використовувався відповідачем і нею самою. Джерелом його придбання були їх особисті збереження та їхні спільні доходи, зокрема заробітна плата, розмір якої у них обох був достатній для придбання майна, що підтверджується довідкою про заробітну плату ОСОБА_2 за період з січня по грудень 2013 року (а.с.95) і обставини щодо достатнього доходу сім'ї не заперечувалися відповідачем.

За спільною згодою вирішили продати автомобіль, в березні 2017 року він був знятий з реєстраційного обліку та відчужений відповідачем, однак кошти отримані за договором купівлі -продажу було використано відповідачем на свій розсуд проти її волі, не в інтересах сім'ї та не на її потреби.

В суді апеляційної інстанції відповідачем не заперечувалось, що грошовими коштами отриманими від продажу спірного транспортного засобу він розпорядився на власний розсуд, а саме, без згоди позивачки витратив їх на повернення боргу своєму братові ОСОБА_7, а тому відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України є обставинами, які не підлягають доказуванню.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз'ясненнями п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Встановивши, що спірний автомобіль фактично був відчужений відповідачем у період перебування сторін у шлюбі, а кошти від його відчуження використані не в інтересах сім'ї, суд першої інстанції дійшов правильного та обґрунтованого висновку, що позивачка має право на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Посилання ОСОБА_4 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду ґрунтується на припущеннях, є помилковим, оскільки спірне майно набуте подружжям за час шлюбу, відтак є спільною сумісною власністю, а спільність власності подружжя на набуте в шлюбі майно презюмується.

Що стосується договору позики від 20 серпня 2013 року, то з його змісту неможливо зробити висновок, що позичені відповідачем кошти були витрачені останнім на потреби сім'ї.

Як убачається з матеріалів справи, 20 серпня 2013 року ОСОБА_4 було написано розписку про отримання ним від ОСОБА_7 грошових коштів у розмірі 15 000 дол. США на придбання автомобіля «Ford Focus».

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ч.3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

У розписці відсутній підпис ОСОБА_2, який міг свідчити про її згоду та обізнаність щодо вказаного боргу.

В суді апеляційної інстанції позивачка заперечувала отримання грошей, посилаючись на те, що вказаний договір було укладено між братами без фактичної передачі грошей та без її згоди як дружини.

Оскільки ОСОБА_2 боргове зобов'язання не підписано, як це передбачено вимогами ч. 3 ст. 65 СК України, тому не можна вважати, що вона надала згоду на отримання в борг на потреби сім'ї 15 000 дол. США.

Твердження ОСОБА_4 про те, що придбання спірного автомобіля було здійснено виключно за його особисті кошти, належними та допустимими доказами не підтверджено, що є його процесуальними обов'язками відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про невірне визначення вартості спірного майна, є безпідставними. Враховуючи що майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя було відчужене без згоди іншого подружжя, то предметом поділу фактично стали кошти отримані від продажу цього майна, а тому при вирішенні спору суд вірно прийняв до уваги вартість автомобіля який було продано відповідачем та визначив розмір компенсації із суми, за яку це майно було реалізовано.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 28 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді :