Справа № 392/1290/17
Провадження № 2/392/917/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Маловисківської міської ради Кіровоградської області, третя особа: Маловисківська районна державна нотаріальна контора Кіровоградської області про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про визнання права власності на спадкове майно за законом. У своєму позові позивач просить суд визнати за ним право власності на спадкове майно - житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, в порядку спадкування за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько - ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина у виді житлового будинку, побудованого ним на підставі рішення Маловисківської міської ради депутатів трудящих від 07 липня 1978 року, з надвірними будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який успадкувала мати позивача - ОСОБА_2, яка на момент смерті була зареєстрована за вищевказаною адресою та вступила в управління та володіння спадковим майном. Позивач, після смерті матері ОСОБА_2 вступила в управління і володіння спадковим майном, а саме користувалась городом з червня 2000 року по липень 2001 року, здійснювала ремонт будинку та на даний час проживає в даному будинку. Зареєструвати технічний паспорт в відділі БТІ на вказаний житловий будинок ОСОБА_3 не встиг за життя, так як помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_2. Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем після смерті своєї матері та вступила в управління і володіння спадковим майном. 08 серпня 2017 року позивач звернулась до державного нотаріуса Маловисківської районної державної нотаріальної контори з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове майно, що залишилась після смерті її матері ОСОБА_2 Проте, 08 серпня 2017 року нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа, на спадковий житловий будинок, та не зареєстровано право власності на нього. З наведених вище підстав позивач змушений звернутися до суду з позовом за захистом своїх спадкових прав.

В судове засідання позивач не з"явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представником позивача через канцелярію суду була подана заява про розгляд справи у його відсутність, в якій він зазначає, що позовні вимоги свого довірителя підтримує, просить позов задовольнити.

Відповідач та третя особа свого представника в судове засідання не направили, через канцелярію суду була подана заява про розгляд справи у відсутність їхніх представників (а.с. 88, 93).

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_1, батьками якої є: батько - ОСОБА_3 та мати - ОСОБА_2 (а.с. 7). 25 серпня 1974 року, ОСОБА_1 змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер батько позивача - ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 9 ).

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача - ОСОБА_2, що підтверджується Свідоцтвом про смерть (а.с. 11 ).

Рішенням Виконавчого клмітету Маловисківської міської ради депутатів трудящих від 07 липня 1987 року № 169 - ОСОБА_3 виділено під індивідуальну забудову земельну ділянку по АДРЕСА_1 (а.с. 18).

З матеріалів справи вбачається, що після смерті ОСОБА_3, відкрилася спадщина у виді житлового будинку, побудованого ним на підставі рішення Маловисківської міської ради депутатів трудящих від 07 липня 1978 року, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, який успадкувала його дружина - ОСОБА_2, яка на момент смерті була зареєстрована за вищевказаною адресою та вступила в управління та володіння спадковим майном, що підтверджується довідками виданими Виконавчим комітетом Маловисківської міської ради № 1189 від 26 червня 2017 року, № 1368 від 14 липня 2017 року та копією домової книги на житловий будинок ( а.с. 12, 13, 19-21).

Позивач, після смерті матері ОСОБА_2 вступила в управління і володіння спадковим майном, а саме користувалась городом з червня 2000 року по липень 2001 року, здійснювала ремонт будинку та на даний час проживає в даному будинку, що підтверджується довідкою виданою Виконавчим комітетом Маловисківської міської ради № 1368 від 14 липня 2017 року (а.с. 13).

Згідно Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 08 серпня 2017 року, державним нотаріусом Маловисківської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, що залишилося після смерті ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, через те, що відсутній оригінал правовстановлюючого документа, на житловий будинок (а.с. 14).

Відповідно до довідки №1154/01-16 від 05 жовтня 2017 року, спадкові справи до майна померлого ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 - не зареєстровані (а.с. 89-91).

Розділом VII ЦК УРСР передбачений порядок та умови здійснення права спадкування, як за законом, так і за заповітом.

Відповідно до частини 1 статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Стаття 548 ЦК УРСР передбачала, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Приписами частини 1 статті 549 ЦК УРСР було передбачено, що визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем

відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

У відповідності до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно зі спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина 1 статті 1269 ЦК України). Заява про прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини особисто.

Відповідно до статтей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

В пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» серед іншого зазначається, що справи про спадкування за законом мають вирішуватись на основі правил глави 86 ЦК ( 435-15 ). Спадкування за законом здійснюється почергово. За відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина 1 статті 1220 ЦК України встановлює, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до частини 3, 4 статті 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними згідно з частиною третьою цієї статті, та у випадках, визначених статтею 28 цього Закону.

Стаття 1218 ЦК України встановлює, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України). Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Враховуючи викладене, державна реєстрація свідоцтва про право власності та державна реєстрація права власності на нерухому річ є за своєю правовою природою окремими видами реєстрацій.

Згідно підпунктів 4.15., 4.18. пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, нотаріус отримує інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно шляхом безпосереднього доступу до нього. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Враховуючи визнання позову відповідачем та ту обставину, що правовстановлюючий документ на будинок не зареєстровано в органах бюро технічної інвентаризації на ім»я померлого ОСОБА_6 та померлої ОСОБА_2, тому суд вважає, що є правомірними вимоги позивача і належним способом захисту звернення до суду з позовом про визнання права власності на житловий будинок, оскільки позивач не може отримати Свідоцтво про право на спадщину, яке видається нотаріусом на підставі письмової заяви спадкоємців після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною 2 статті 1270, статтею 1276 ЦК України, - не раніше зазначених у цих статтях строків, із наданням документа, що підтверджує право власності спадкодавця на спадкове майно. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто тим, які постійно проживали разом зі спадкодавцем чи подали заяву нотаріусу про прийняття спадщини.

Згідно частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 2 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Частина 1 статті 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст.ст. 57- 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також їх достатності і взаємному зв'язку, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні достовірно встановлені обставини, які доводять набуття права померлим ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3, а після його смерті померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2, шляхом фактичного прийняття спадщини, права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 - позивачем, ОСОБА_1, шляхом фактичного вступу у спадщину та звернення до нотаріальної контори.

Враховуючи вище наведене суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, і такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи питання як розподілити між сторонами судові витрати, у відповідності до вимог статті 88 ЦПК України, суд виходить з наступного.

В частина 1 статті 88 ЦПК України серед іншого зазначається, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторонни понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Проте, суд вважає, що спірні правовідносини виникли не з вини відповідача і він прав позивача не порушував, у зв»язку із чим суд вважає, що судові витрати пов»язані із розглядом справи необхідно залишити по фактично понесеним.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1, 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212 -215, 218, 222, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання права власності на спадкове майно за законом - задовольнити.

В порядку спадкування за законом у першу чергу після смерті матері - ОСОБА_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), право власності на житловий будинок - літ. «А» загальною площею 67,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Судові витрати залишити по фактично понесеним.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Д.М. Кратко

Повний текст рішення складений 27 жовтня 2017 року.