Номер провадження: 22-ц/785/4038/17
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді - Кравця Ю.І.,

суддів: Комлевої О.С., Журавльова О.Г.

з участю секретаря судового засідання - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Головне управління державної міграційної служби в Одеській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.01.2016 року,

встановила:

10.11.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, в якому просить усунути перешкоди у її праві користування належній їй на праві власності на підставі договору дарування 1/2 частиною житлового будинку № АДРЕСА_1, шляхом позбавлення ОСОБА_3 права користування зазначеним житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач, який є колишнім чоловіком позивача, шлюб з яким було розірвано 20.10.1987 року, зареєстрований у спірному житлі з 2009 року, однак понад рік не проживає за місцем реєстрації. Факт реєстрації відповідача створює для ОСОБА_2 перешкоди у праві володіння, користування та розпорядження належним їй майном та призводить до збільшення розміру комунальних послуг, які вона оплачує особисто.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12.01.2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - 1/2 частиною житлового будинку № АДРЕСА_1. Визначено, що вказане рішення є підставою для зняття ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 10.03.2017 року у задоволені заяви ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подавапеляційну скаргу, в якій з посиланням на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд встановив наступні обставини та дійшов таких висновків.

У судовому засіданні встановлено, щопозивач ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку № АДРЕСА_1, що складається з житлової будівлі житловою площею 30,7 кв.м. та надвірних споруд: Б - сараю, В - вбиральні, 1-5 огорожі, І - мостіння, розташованих на земельній ділянці площею 598 кв.м. Вказана обставина підтверджується договором дарування від 13.07.2005 року, витягом з Державного реєстру правочинів та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6-8).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу, шлюб між сторонами був розірваний 20.10.1987 року, актовий запис № 939 від 20.10.1987 року відділом ЗАГСу Київського РВК м. Одеси (а.с. 5).

Відповідно до довідки №395 від 31.10.2015 року, за адресою: АДРЕСА_1 проживають: ОСОБА_2 (без реєстрації) та ОСОБА_3 (зареєстрований з 10.07.2009 року) (а.с. 12).

З акту про не проживання від 30.10.2015 року, складеного ОСОБА_4 та ОСОБА_5, слідує, що відповідач за адресою: АДРЕСА_1, не проживає понад останнього року з вересня місяця, житлову площу залишив добровільно, особисті речі відсутні (а.с. 13).

В ході розгляду справи у судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які посвідчили свій підпис на акті 30.10.2015 року про не проживання ОСОБА_3 за зазначеною адресою та пояснили, що позивач не чинить відповідачу перешкоди у проживанні, однак відповідач з вересня 2014 року не проживає за місцем своєї реєстрації, його особисті речі за вказаною адресою відсутні.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Врахувавши вищевказані обставини та норми права, суд першої інстанції дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Колегія суду погоджується з такими висновками районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Колегія суддів критично ставиться до показів допитаних у судовому засіданні суду апеляційної інстанції свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_8, та вважає їх такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно показів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, інформація щодо часу проживання, чи не проживання відповідача за адресою АДРЕСА_1, їм відома зі слів відповідача. Як ОСОБА_6 так і ОСОБА_7, через погані стосунки з позивачем, яка являється відповідно матір'ю та свекрухою свідків, у помешкання не заходили, а тому не могли бачити чи проживає там відповідач.

Свідок ОСОБА_8 також не надав свідчень, які спростовують висновки суду першої інстанції щодо проживання чи не проживання відповідача за адресою АДРЕСА_1. Так, свідок пояснив, що являється сусідом позивача, однак в помешкання не заходив, разом з тим декілька разів бачив відповідача біля помешкання ОСОБА_2

Оцінюючи вказані покази свідків, колегія суддів вважає, що перебування відповідача біля помешкання ОСОБА_2 не підтверджує проживання останнього в цьому помешканні.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що сторони фактично купили спірний будинок разом за спільні кошти, попередньо продавши будинок у селищі Черноморка, що був їх спільною власністю, оформивши цю купівлю удаваним правочином, а саме договором дарування, де обдарованою вказано позивача, крім того в подальшому за його рахунок було проведено значне поліпшення цього майна та побудовано за цією адресою новий будинок, якій ще не здано до експлуатації, оскільки ці обставини, не є предметом спору, а тому не входять до предмету доказування по даній справі, до того ж не доведені належними та допустимими доказами.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 12.01.2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.С.Комлева

О.Г.Журавльов