Справа № 740/33/17 Провадження № 22-ц/795/1919/2017 Головуючий у I інстанції -Пантелієнко В. Г. Доповідач - Висоцька Н. В.
Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого-судді Висоцької Н.В.

суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.

із секретарями - Шкарупою Ю.В., Зіньковець О.О.,

за участю: позивача ОСОБА_1, та його представника ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» на рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», треті особи, які не заявляють самостійних вимог приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Семенова Ганна Володимирівна та Ніжинський міськрайонний відділ ДВС ГТУЮ у Чернігівській області, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В :

В апеляційній скарзі ТОВ «Порше Мобіліті» просить скасувати рішення Ніжинського міськрайонного суду від 04.09.2017, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - задоволено, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

В обґрунтування незаконності рішення суду першої інстанції скаржник посилається, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення прийнято всупереч вимогам чинного законодавства, є незаконним, необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, неправильно та неповно встановлені обставини у справі.

За доводами скарги, сторони уклали кредитний договір, згідно якого позивач отримав кредитні кошти та зобов»язувався повертати кредит згідно Графіку погашення, що останній порушив, наслідком виникла заборгованість про що позивач повідомлявся вимогою щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості. З умовами кредитування, наслідками несплати щомісячних та страхових платежів, порядком дострокового повернення кредиту ОСОБА_1 був належним чином ознайомлений про що свідчить його підпис на кожній сторінці кредитного договору.

У зв»язку з неповерненням суми кредиту та заборгованості за кредитним договором згідно Вимоги, відповідач правомірно звернувся до Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семеневої Г.В., з метою вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Заявник не погоджується з висновком місцевого суду, що відповідачем не було направлено вимогу щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості. Судом порушено вимоги ч. 1 ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 526, 626, 629 ЦК України.

В скарзі зазначає, що твердження суду про порушення порядку вчинення виконавчого напису, а також ст. 27 ЗУ «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», норм ЗУ «Про заставу» є помилковими.

Необгрунтовані висновки суду першої інстанції зводяться до того, що суд не звернув уваги на те, що вимогою позивача було попереджено, що у разі невиконання вимоги у 30-денний термін буде звернуто стягнення на предмет застави.

В порушення норм процесуального права судом необґрунтовано стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 3000,00 грн, що не підтверджено розрахунком наданих послуг на правову допомогу відповідно до ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 10.06.2013 між сторонами було укладено кредитний договір № 50009201 згідно з яким ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 114 494,88 грн (еквівалент суми кредиту в дол. США - 14041,56 дол. США), та Додатковий кредит - 33 674,80 грн (еквівалент суми Додаткового кредиту в дол. США - 4 129,85 дол. США). Цільове призначення Кредиту - на придбання Автомобіля марки Seat, модель IBIZA, кузов № НОМЕР_1, об»єм двигуна 1 390 куб.см., рік випуску 2013. Строк кредиту встановлено - 60 місяців (а.с. 24-28, том 1).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 30.06.2013 між ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» та ОСОБА_1 укладено договір застави транспортного засобу № 50009201 відповідно до якого ОСОБА_1 передано в заставу належний йому транспортний засіб марки «SEAT IBIZA», 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2.

Сторони договору погодили, що вартість предмета застави транспортного засобу марки «SEAT IBIZA», 2013 року випуску становить 134699,84 гривень.

Відповідно до п.4.1 договору застави, заставодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов'язання, забезпеченого заставою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 10 робочих днів з дня направлення Заставодержателем відповідного повідомлення, звернути стягнення на предмет застави.

Згідно наданих приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Семеною Г.В. копій документів, на підставі яких нею було вчинено виконавчий напис, 17.10.2016 ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» на адресу ОСОБА_1 було направлено вимогу (повідомлення) щодо дострокового повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором.

02.12.2016 відповідач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Семенової Г.В. із заявою про вчинення виконавчого напису, яким цього ж дня було звернуто стягнення на транспортний засіб марки «SEAT IBIZA», 2013 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві власності ОСОБА_1 За рахунок коштів отриманих від реалізації транспортного засобу запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» за невиплачені чергові платежі, штрафні санкції за період 10.06.2013 по 17.10.2016. Сума поточної заборгованості станом на 17.10.2016: 5776,32 гривень - несплачені чергові платежі (прострочені відсотки та прострочена сума основного боргу); 898,24 гривень - штрафні санкції за вимоги щодо сплати; 14195,50 гривень сума всіх та будь-яких додаткових кредитів, що підлягають сплаті до кінця страхового року; 140026,02 гривень сума кредиту до повернення; 22898,98 гривень - штраф в розмірі 20% від суми кредиту. Сума до стягнення 183795,06 гривень, а також відшкодування витрат заставодержателя пов'язаних із вчиненням виконавчого напису - на суму таких витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість не є безспірною та не дотриманий, як порядок звернення із заявою про вчинення виконавчого напису, так і порядок вчинення виконавчого напису нотаріусом.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з"ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 ЗУ "Про нотаріат", ст. 33 ЗУ "Про іпотеку", постановою Кабміну "Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів" від 29.06.1999 року N 1172.

Згідно ст. 87 ЗУ "Про нотаріат", для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов»язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов»язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника це обов»язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Зокрема, спростовує безспірність заборгованості боржника той факт, що на час вчинення нотаріусом виконавчого напису в суді розглядається по суті спір щодо розміру цієї заборгованості (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постановах від 4 березня 2015 року в справі № 6-27цс15, від 11 березня 2015 року в справі № 6-141цс14).

Проте, не свідчить про наявність спору щодо заборгованості лише та обставина, що у виконавчому написі зазначена більша сума заборгованості, ніж у повідомленні, надісланому стягувачем боржнику в процедурі звернення до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису (правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 20 травня 2015 року в справі № 6-158цс15).

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка також покладає і на суд певні обов'язки зі створення для сторін змагального процесу, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом апеляційної інстанції було оглянуто оригінал рекомендованого листа від 18.10.2016 на ім»я ОСОБА_1, направленого за адресою м. Ніжин, вул. Чернігівська, буд. 38, Чернігівської області, яка з пояснень ОСОБА_1 не є його адресою проживання чи реєстрації, проте вона зазначена в кредитному договорі та є адресою для листування з банком (а.с. 131,132 т.с. 2).

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, було встановлено, що судом першої інстанції було досліджено копії документів на підставі яких був вчинений виконавчий напис 02.12.2016 за реєстровим № 2890, а саме: заява б/н від 02.12.2016 про вчинення виконавчого напису, письмова вимога до ОСОБА_1 про усунення порушень, опис вкладень, відстеження пересилання поштових відправлень, договір застави транспортного засобу № 50009201 від 13.06.2013, інформаційні довідки з Єдиного реєстру спеціальних бланків нотаріальних документів, кредитний договір від 10.06.2013, свідоцтво про державну реєстрацію транспортного засобу, зведені облікові виписки з рахунку клієнта ОСОБА_1, рахунки-фактура № 00327840 від 02.08.2016, № 00330801 від 16.08.2016, № 00333008 від 01.09.2016, № 00333995 від 05.09.2016, № 00334330 від 16.09.2016, № 00334897 від 03.10.2016, № 00335426 від 03.10.2016, № 00337391 від 05.10.2016, № 00338723 від 17.10.2016, № 00338753 від 17.10.2016, виписка з ЄДР та довіреність, статут юридичної особи (а.с. 136-187 т. 1).

Разом з тим, судом апеляційної інстанції, як з пояснень представників сторін, так і матеріалів справи було встановлено, що автомобіль«SEAT IBIZA», 2013 року випуску, білого кольору, державний номерний знак НОМЕР_2, який є предметом застави, 31.05.2013 був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», згідно договору добровільного комплексного страхування на транспорті № 245002/4098/0001488.

25.07.2016 за участю автомобіля «SEAT IBIZA», державний номерний знак НОМЕР_2 сталося ДТП, враховуючи запит на надання інформації щодо страхового відшкодування ОСОБА_1 на адресу ТОВ «ПОРШЕ Мобіліті» так і відповіді від 19.04.2017 вих. № НОМЕР_3 «ПОРШЕ Мобіліті», та від 04.04.2017 № 2313, 06.03.2017 № 1608 ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на ім»я» ОСОБА_1, вбачається наявність спору щодо зарахування страхового відшкодування, крім того позивачем було повідомлено, що автомобіль перебував в ДТП вже вдруге, що також визнавалось і сторонами по справі.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги, щодо безспірності заборгованості спростовуються матеріалами справи (а.с. 32-34 т.с.2).

Виходячи із наведеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Посилання в апеляційній скарзі на не врахування судом першої інстанції, направлення ОСОБА_1 вимоги про дострокове повернення кредиту та сплати заборгованості за кредитним договором, не можуть бути підставою для скасування правильного по суті рішення, як і посилання суду першої інстанції на відсутність реєстрації у Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи по суті, а положення ч. 2 ст. 308 ЦПК України, передбачає, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Спростовуються матеріалами справи і доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого стягнення витрат на правову допомогу, оскільки в матеріалах справи наявний договір про надання адвокатських послуг з представництва інтересів в суді від 03.01.2017 року укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 63-65 т. 1), квитанція про сплату № 1 від 03.01.2017 на суму 3 тис. грн. (а.с. 30 т. 2) та розрахунок вартості адвокатських послуг (а.с. 31 т. 2), участь в судових засіданнях підтверджується даними журналів судових засідань (а.с. 66, 233 т. 1 а.с. 39, 41 т. 2).

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, з врахованням положень ч. 1 ст. 11, ст. 303 ЦПК України.

Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» відхилити.

Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 04 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: