У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Хилевича С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивачки та відповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 червня 2017 року стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3, який продовжує навчання в розмірі 1/7 частки заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 3 травня 2017 року і до 30 червня 2020 року. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

У задоволенні решти вимог ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 покликається на незаконність вказаного рішення суду в зв'язку з неповним з'ясуванням всіх фактичних обставин справи, порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд прийняв до уваги доводи відповідача про те, що він став проживати окремо і потребує коштів на облаштування власного побуту, однак відповідачем не було надано суду жодного належного доказу про вимушені витрати.

Відповідач умисно, намагаючись ввести суд в оману передав сину власну кредитну картку, при цьому заявивши в суді, що він у такий спосіб намагається його матеріально підтримати, проте в дійсності картку ним було передано сину щоб той сплатив за нього кредит і відразу ж після судового засідання картка ним була відібрана.

Щодо тверджень відповідача про надання сину матеріальної допомоги в розмірі 1000 грн., то вказані кошти ним були надані лише один раз на день народження дитини та іншої добровільної допомоги на навчання та лікування сина відповідач не надавав.

Також, суд не взяв до уваги, що аліменти на утримання старшої дочки ОСОБА_4, яка продовжує навчання стягуються з відповідача до 30.06.2017 року, оскільки саме в червні поточного року вона закінчує навчання.

В порушення вимог ст. 182 СК України суд не врахував при визначенні розміру аліментів такі важливі обставини, як стан здоров'я та матеріальне становище дитини, оскільки суду були надані відповідні медичні документи, які свідчать про хронічне захворювання дитини на псоріаз розповсюджений, для лікування якого сину необхідно двічі на рік лікуватися стаціонарно, постійно застосовувати відповідні мазі протиалергенні препарати, вітаміни та спеціальні шампуні.

Крім того, вона змушена витрачати кошти і на власне лікування, оскільки хворіє хронічним захворюванням і перебуває на медичному обліку.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов та стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дорослого сина ОСОБА_3 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу).

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1

Статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка, зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Такий правовий висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

ОСОБА_3 продовжує навчання, не працює та перебуває на повному утриманні матері, а тому потребує матеріальної допомоги.

Тому суд першої інстанції, правильно застосувавши до спірних відносин норми ст. 199 СК України та повно і вірно встановивши обставини справи, стягнув з відповідача аліменти на утримання сина на період його навчання до досягнення ним двадцяти трьох років.

Визначаючи розмір аліментів у 1/7 частину всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_2, суд першої інстанції навів відповідні мотиви та висновки, з якими погоджується й колегія суддів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Однак, позивачкою належними та допустимими доказами не підтверджено розміру витрат, які вона несе у зв'язку з утриманням повнолітнього сина і, що є необхідність у стягненні аліментів саме у тому розмірі, що вона просить.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про недоведеність відповідачем виникнення у нього потреби в коштах на облаштування власного побуту, так як позивачкою не заперечується, що з червня 2017 року ОСОБА_2 почав проживати окремо від них з сином.

Також, безпідставними є доводи ОСОБА_1 про введення відповідачем суду в оману щодо передачі ним сину для користування власної кредитної картки та надання йому матеріальної допомоги в розмірі 1000 грн., так як суд першої інстанції на вказані обставини при визначенні розміру аліментів не покликався.

Покликання позивачки на те, що аліменти утримання старшої дочки ОСОБА_4, яка продовжує навчання стягуються з відповідача лише до 30.06.2017 року, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки на момент його ухвалення вказані аліменти стягувались, а тому вірно були враховані судом при визначенні розміру аліментів на утримання сина.

Наявність у позивачки вимушених витрат на своє лікування та лікування сина не впливає на розмір аліментів, оскільки вказані кошти стягуються лише на витрати, пов'язані з навчанням дитини.

Враховуючи викладене, доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, яке призвело б до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 317, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

Хилевич С.В.

Шимків С.С.