06.10.2017 Єдиний унікальний номер 205/3339/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2017 рокум. ДніпроСправа № 205/3339/16-ц
2/205/1301/17

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з цивільним позовом в межах кримінального провадження №0000116, у якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з ОСОБА_2 майнову шкоду у розмірі 4468,94 грн. та моральну шкоду у розмірі 20000,00 грн.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2015р. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України; позов потерпілої ОСОБА_1 задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування заподіяної моральної шкоди 500грн.; в задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13.04.2016р. вказаний вирок Ленінського районного суду м. Дніпропетровська в частині вирішення цивільного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди скасовано та призначено новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, оскільки суд першої інстанції не з'ясував наявність причинно-наслідкового зв'язку лікування в КУ ДКПБ «ДОС» з 22.07.2013р. по 16.08.2013р. із спричиненими тілесними ушкодженнями в результаті злочину, вчиненого 21.11.2012р.

З урахуванням викладеного ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 29.04.2016р. відкрито провадження у цивільній справі.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2015р. № 205/4932/13-к встановлено, що ОСОБА_2 21.11.2012р., близько 19.30, знаходячись у кімнаті квартири № АДРЕСА_1, в ході сварки зі своєю сестрою ОСОБА_1, виниклої на грунті особистих неприязних стосунків, умисно завдав потерпілій ОСОБА_1 удар правою рукою в ліву частину обличчя, від якого остання впала на стілець у кімнаті, після чого, утримуючи її лівою рукою за шию, завдав не менше ніж десять ударів правою рукою в область обличчя спереду, в ході чого ОСОБА_1 вдарилась задньою частиною голови о квітковий горщик, який стояв на підвіконні біля столу, та впала спиною на підлогу кімнати, під час чого ОСОБА_2 завдав їй ногами не менше шести ударів в область грудей, не менше шести ударів в область спини та менше п'яти ударів в область черева, заподіявши тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців обличчя, обох верхніх кінцівок та правого стегна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що зумовили короткочасний розлад здоров`я, тривалістю понад 6 діб, але не більше як три тижні (21 день).

У зв'язку з викладеним, вироком Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 04.12.2015р. № 205/4932/13-к ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ст. 125 ч. 2 КК України.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Звертаючись до суду з позовом про відшкодування майнової шкоди, позивач посилається на те, що така шкода завдана внаслідок здійснених нею витрат, зокрема, на лікування, на підтвердження чого надано виписку з історії хвороби №782/236 з 21.11.2012р. по 22.11.2012р., виписний епікріз з медичної карти стаціонарного хворого №10688/1214 за період з 23.11.2012р. по 13.12.2012р., епікріз з історії хвороби №7059/2013 за період з 22.07.2013р. по 16.08.2013р., а також квитанції, які підтверджують такі витрати.

Водночас, у виписці з історії хвороби №782/236 з 21.11.2012р. по 22.11.2012р. вказано наступні діагнози: 1) гостра закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, забій голови, м'яких тканин обличчя; 2) вертеброгенна торакалгія, стаціонарний перебіг, стадія загострення, виражений больовий, кишково-тонічний синдроми на фоні остеохондрозу грудного відділу хребта. Оскільки другий діагноз не належить до тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_2, а у вказаній виписці не розмежовано лікування для кожного з діагностованих захворювань, суд позбавлений можливості стягнути витрати на придбання ліків, які призначались позивачу згідно з вказаною випискою.

У виписному епікрізі з медичної карти стаціонарного хворого №10688/1214 за період з 23.11.2012р. по 13.12.2012р., вказано наступні діагнози: закрита черепно-мозкова травма; забій м'яких тканин голови, обличчя; утворена гематома лівої щоки; струс головного мозку; закрита травма грудної клітини; забій грудної клітини; больовий синдром.

Проте, вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2015р. № 205/4932/13-к встановлено, що діями ОСОБА_2 позивачу було заподіявши тілесні ушкодження у вигляді черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, синців обличчя, обох верхніх кінцівок та правого стегна, тобто закрита травма грудної клітини та забій грудної клітини відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 04.12.2015р. № 205/4932/13-к не належать до тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_2

Оскільки у виписному епікрізі з медичної карти стаціонарного хворого №10688/1214 за період з 23.11.2012р. по 13.12.2012р. не розмежовано лікування тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_2, та тілесних ушкоджень у вигляді закритої травми грудної клітини та забій грудної клітини, суд позбавлений можливості стягнути витрати на придбання ліків, які призначались позивачу згідно з вказаним виписним епікрізом.

У епікрізі з історії хвороби №7059/2013 за період з 22.07.2013р. по 16.08.2013р. зазначено діагноз: 1) органічний емоційно-лабільний розлад внаслідок черепно-мозкової травми; 2) супутній: наслідки перенесеної черепно-мозкової травми (20.11.2012р.).

Суд зазначає, що неправильне зазначення у вказаному епікрізі з історії хвороби №7059/2013 за період з 22.07.2013р. по 16.08.2013р. дати перенесеної черепно-мозкової травми (20.11.2012р. замість 21.11.2012р.) не може бути підставою для звільнення відповідача від відповідальності за завдану шкоду.

Згідно з вказаним епікризом ОСОБА_1 пройшла наступне лікування: феназепам 1 мг, депривокс 100 мг, вальпроком 300 мг, винпоцетин, рибоксин на розчині, віт. В1, В6, пірацетам, р-н сібазона 0,5%, 2,0, психотерапія, ІРТ, фізіотерапія. Також ОСОБА_1 рекомендовано депривокс ? табл. протягом 3 місяців, вальпроком 1 табл. протягом 3 місяців, вінпоцетин 1 табл. протягом 1 місяця, вінпоцетин 1 табл. протягом 1 місяця, гідазепам 1 табл. при тривозі.

На підтвердження придбання вказаних лікарських засобів позивачем надано квитанції, які підтверджують придбання вказаних ліків на загальну суму 497,92 грн.

Крім того, з виписки з історії хвороби №782/236 з 21.11.2012р. по 22.11.2012р. вбачається, що позивачем 23.11.2012р. також була здійснена рентгенограма кісток черепа, для чого згідно з квитанцією від 23.11.2012р. було придбано рентгенівську плівку вартістю 38,50 грн.

За таких обставин, суд догодить висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині вимоги про стягнення майнової шкоди у розмірі 536,42 грн.

Відповідно до ст.22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Стосовно відшкодування в якості майнової шкоди витрат у розмірі 414,63 грн. на оплату висновків спеціаліста №4207 від 22.11.2012р. та №422 від 31.01.2013р. щодо визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень суд зазначає, що вказані висновки не враховувались Ленінським районним судом м.Дніпропетровська при визначенні ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, завданих позивачу, у вироку від 04.12.2015р. № 205/4932/13-к, а відтак витрати позивача у розмірі 414,63 грн. на проведення відповідних позасудових експертиз не є витратами, які особа зробила для відновлення свого порушеного права у розумінні ст. 22 ЦК України, та не підлягають стягненню з відповідача як складова частина реальних збитків.

Не є такі витрати позивача і судовими витратами у розумінні ст. 86 ЦПК України, оскільки відповідні експертизи були проведені поза межами судового провадження.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20000 грн., посилаючись на моральні страждання, завдані їй внаслідок погіршення самопочуття з 2012 року після побиття відповідачем, у зв'язку з чим відповідач до цього часу не відновила свій емоційний стан та продовжує спостерігатись у лікарів.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Повно та всебічно дослідивши причини виникнення і характер обставин, які спричинили завдання моральної шкоди позивачу, розміру і глибину душевних страждань позивача, пережитих у зв'язку із вчиненням злочину щодо неї, взявши до уваги необхідність позивачу докладати зусилля для відновлення стану свого здоров'я, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню кошти у сумі 2000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 536,42 грн. (п'ятсот тридцять шість гривень 42 коп.) на відшкодування майнової шкоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2000,00 грн. (дві тисячі гривень) на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяА.В. Нижний