Провадження № 2/761/1190/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - Позивач) 14 липня 2016 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Міністерства освіти і науки України (далі - Відповідач № 1), Державного підприємства «Інфоресурс» (далі - Відповідач № 2), про визнання протиправним наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20 серпня 2012 року між Відповідачем № 1 та Позивачем було укладено контракт про призначення Позивача на посаду директора Державного підприємства «Інфоресурс» строком дії з 20 серпня 2012 року до 20 серпня 2017 року. Зауважив, що Наказом Міністерства освіти і науки № 138-к від 03 квітня 2014 року «Про дострокове розірвання контракту» Позивача звільнено із займаної посади з 03 квітня 2014 року на підставі пункту 1 частини першої статті 41 Кодексу законів про працю України. Наказом Міністерства освіти і науки № 632-К від 08 грудня 2014 року «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_1.», змінено дату звільнення ОСОБА_1 з 03 квітня 2014 року на 08 грудня 2014 року. Зазначив, що Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, вищезазначений наказ Міністерства освіти і науки України про звільнення Позивача скасовано та поновлено його на посаді директора ДП «Інфоресурс», а також з ДП «Інфоресурс» стягнуто на користь Позивача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 216 321 грн. 84 коп. Позивач зауважив, що 02 липня 2016 року видано наказ «Про поновлення на посаді директора ОСОБА_1.» № 269-к, відповідно до якого скасовано наказ Міністерства освіти і науки України № 632-к від 08 грудня 2014 року та поновлено Позивача на посаді директора ДП «Інфоресурс» з 08 грудня 2014 року. Із зазначеним наказом № 269-к Позивач ознайомився 02 липня 2016 року, водночас подав заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», у якій зазначив, що до нього не застосовуються заборони, передбачені частиною третьою та четвертою статті 1 вказаного Закону. Однак, перевірку згідно діючого законодавства розпочато не було, та відразу після ознайомлення із наказом про поновлення Позивача на роботі, 02 липня 2016 року останнього ознайомлено із наказом від 02 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.» № 270-к за підписом Заступника Міністра - Керівника Апарату ОСОБА_4, підставою для видачі якого стало застосування заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 Закону України «Про очищення влади» за критеріями, визначеними підпунктом 8 частини 2 статті 3 цього Закону. Позивач вважає, що його звільнено із займаної посади незаконно та безпідставно, з численним порушенням норм діючого законодавства. До того ж, станом на день звернення до суду Позивачу не видано трудову книжку. Просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати протиправним наказ Міністерства освіти і науки України № 270 - к від 02 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.», поновити Позивача на посаді Директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 02 липня 2016 року та стягнути з Державного підприємства «Інфоресурс» на користь Позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 грудня 2015 року по поточну дату.

В ході судового розгляду справи, Позивач неодноразово уточнював позовні вимоги. В остаточній заяві про уточнення позовних вимог від 18 травня 2017 року, Позивач просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати протиправним наказ Міністерства освіти і науки України № 270-к від 02 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.», поновити ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 02 липня 2016 року, а також стягнути з Державного підприємства «Інфоресурс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 грудня 2015 року по поточну дату.

Крім того, в ході судового розгляду справи до ухвалення судом рішення, на підставі письмової заяви ОСОБА_2, яка станом на 14 червня 2017 року обіймала посаду директора ДП «Інфоресурс», 14 червня 2017 року, ухвалою суду останню залучено до участі у справі, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні Відповідачів.

У судовому засіданні, Позивач та його представник позов, з підстав зазначених у позовній заяві, з урахуванням уточнень, підтримали. Просили суд позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Позивач додатково наголосив на тому, що після подачі ним 02 липня 2016 року заяви про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», перевірка належним чином здійснена не була, додав, що згідно зі Статутом ДП «Інфоресурс», останнє не є Центром адміністративних послуг та на час, коли Позивач обіймав посаду директора, ДП «Інфоресурс» адміністративні послуги не надавало.

Представник Відповідача № 1 у судовому засіданні позов не визнав. У задоволенні позовних вимог просив суд відмовити у повному обсязі. Водночас від представника Відповідача № 1 до суду надійшли письмові заперечення проти позову, де представник Відповідача № 1 зазначив, що Позивачем була подана заява від 02 липня 2016 року про проведення перевірки, передбаченої статтею 6 Закону України «Про очищення влади», в якій Позивач зазначив, що заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону до нього не застосовуються. Однак, пунктом 8 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади» визначено, що заборона, передбачена частиною третьою статті 1 цього Закону, застосовується до осіб, які обіймали посаду (посади) у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року та не були звільнені в цей період з відповідної посади (посад) за власним бажанням, а саме - до керівника державного підприємства, що належить до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг, яке відповідно до законодавства вчиняє дії, необхідні для надання адміністративних послуг. Оскільки, оскільки ОСОБА_1 у період з 20 серпня 2012 року по 03 квітня 2014 року працював на посаді директора ДП «Інфоресурс», що належить до сфери управління Міністерства освіти і науки України, до Позивача чітко застосовується пункт 8 частини 2 статті 3 Закону України «Про очищення влади», виходячи зі змісту положень, закріплених Законом України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та постанови Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року № 550 «Деякі питання надання Міністерством освіти і науки і Державною службою інтелектуальної власності платних адміністративних послуг». Представник Відповідача № 1, посилаючись на частину 3 статті 6 Закону України «Про очищення влади», стверджує, що встановлення перевіркою факту належності особи до переліку осіб, щодо яких застосовуються заборони, визначені частинами третьою або четвертою статті 1 цього Закону, є підставою для відмови у призначенні такої особи на посаду, на яку вона претендує. Вважає позов безпідставним.

Представник Відповідача № 2 у судовому засіданні позов також не визнав. У задоволенні позовних вимог просив суд відмовити у повному обсязі. У письмових запереченнях проти позову представник Відповідача № 2 зазначив суду, що у період з 21 листопада 2013 року по 22 лютого 2014 року, Позивач обіймав посаду директора ДП «Інфоресурс», що належить до сфери управління суб'єкта надання адміністративних послуг - Міністерства освіти і науки України, яке відповідно до законодавства вчиняє дії, необхідні для надання адміністративних послуг, та не був звільнений у цей період з зазначеної посади за власним бажанням. Таким чином, до нього застосовується заборона, передбачена частиною 3 статті 1 Закону України «Про очищення влади», що встановлено в пункті 8 частини другої статті 3 цього Закону. Крім того, представник Відповідача № 2 зауважив, що в день звільнення 02 липня 2016 року та в день надходження до ДП «Інфоресурс» копії наказу про звільнення, ОСОБА_1 був відсутній на підприємстві, тому 04 липня 2016 року останньому був направлений лист про те щоб він з`явився на підприємство для отримання трудової книжки. Позивач з`явився на підприємстві лише 14 липня 2016 року і в цей день отримав трудову книжку. Отже, затримка видачі трудової книжки ОСОБА_1 відбулось з вини самого Позивача. До того ж, представник Відповідача № 2 вважає, що позовна вимога щодо стягнення з Відповідача № 2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 грудня 2015 року є необґрунтованою.

Третя особа у судове засідання не з'явилася. Про місце, день та час судового розгляду справи повідомлена в установленому законом поряду. Про причини неявки суд не повідомила.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши і оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 серпня 2012 року між Міністерством освіти і науки, молоді та спорту, в особі Міністра ОСОБА_5, та ОСОБА_1 укладено Контракт № 43 з керівником Державного підприємства «Інфоресурс» ОСОБА_1 про призначення останнього на посаду директора Державного підприємства «Інфоресурс» строком із 20 серпня 2012 року до 20 серпня 2017 року (далі - Контракт) (а.с. 6-11).

До того ж, 30 січня 2014 року між Міністерством освіти і науки України, в особі тимчасово виконуючого обов'язки Міністра ОСОБА_6, та ОСОБА_1 укладено Додаткову угоду № 1 до вищезазначеного Контракту, за змістом якої Розділ 3 Контракту «Умови матеріального забезпечення керівника» викладено у новій редакції (12-13).

Відповідно до частини 3 статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській чи адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За змістом Рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у справі № 22-ц/796/15448/2015 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва встановила, що Наказом Міністерства освіти і науки України від 03 квітня 2014 року № 138-к «Про дострокове розірвання контракту», його звільнено з роботи на підставі пункту 1 частини 1 статті 41 КЗпП України, Наказом від 08 грудня 2014 року № 632-К «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_1.», змінено дату звільнення з 03 квітня 2014 року на 08 грудня 2014 року, копії яких він отримав 09 грудня 2014 року (а.с. 116-117).

Так, Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року у справі № 22-ц/796/15448/2015, залишеним без змін Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 квітня 2016 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, скасовано Наказ Міністерства освіти і науки України від 08 грудня 2014 року № 138-к про звільнення ОСОБА_1, останнього поновлено на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 08 грудня 2014 року, з Державного підприємства «Інфоресурс» присуджено стягнути на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 216 321 грн. 84 коп. (а.с. 116-117).

Згідно наказу Міністерства освіти і науки України № 269-к від 02 липня 2016 року «Про поновлення на посаді директора ОСОБА_1.», на виконання рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року № 761/1113/15-ц (провадження № 22-ц/796/15448/2015), скасовано наказ Міністерства освіти і науки України від 08 грудня 2014 року № 632-к «Про перенесення дати звільнення ОСОБА_1.», поновлено ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 08 грудня 2014 року (а.с. 15).

Судом встановлено, що 02 липня 2016 року наказом Міністерства освіти і науки України від 02 липня 2016 року № 270-к «Про звільнення ОСОБА_1.», керуючись пунктом 12 частини четвертої статті 10 Закону України «Про центральні органи виконавчої влади», Прикінцевими та перехідними положеннями Закону України «Про державну службу», у зв'язку із застосуванням заборони, передбаченої частиною третьою статті 1 та критеріями, визначеними підпунктом 8 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади», відповідно до пункту 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, достроково розірвано контракт від 20 серпня 2012 року № 43 та звільнено ОСОБА_1 з посади директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 02 липня 2016 року (а.с. 17).

За змістом вищезазначеного наказу № 270-к від 02 липня 2016 року, підставою для звільнення ОСОБА_1 визначено пункт 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України та службова записка директора департаменту кадрового забезпечення від 17 червня 2016 року № 5/2-588 (а.с. 17).

Відповідно до пункту 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, підставою для припинення трудового договору, у тому числі, є підстави, передбачені Законом України "Про очищення влади".

Згідно з частиною 1 статті 1 Закону України «Про очищення влади», очищення влади (люстрація) - це встановлена цим Законом або рішенням суду заборона окремим фізичним особам обіймати певні посади (перебувати на службі) (далі - посади) (крім виборних посад) в органах державної влади та органах місцевого самоврядування.

Крім того, відповідно до частин 3 та 4 статті 1 цього Закону, протягом десяти років з дня набрання чинності цим Законом посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), не можуть обіймати особи, зазначені у частинах першій, другій, четвертій та восьмій статті 3 цього Закону, а також особи, які не подали у строк, визначений цим Законом, заяви, передбачені частиною першою статті 4 цього Закону;

особи, зазначені у частинах третій, п'ятій - сьомій статті 3 цього Закону, не можуть обіймати посади, щодо яких здійснюється очищення влади (люстрація), протягом п'яти років з дня набрання чинності відповідним рішенням суду.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про очищення влади», особи, які перебувають на посадах, визначених у пунктах 1-10 частини першої статті 2 цього Закону, подають керівнику або органу, зазначеному у частині четвертій статті 5 цього Закону, власноручно написану заяву, у якій повідомляють про те, що до них застосовуються заборони, визначені частиною третьою або четвертою статті 1 цього Закону, або повідомляють про те, що до них не застосовуються відповідні заборони, та про згоду на проходження перевірки, згоду на оприлюднення відомостей щодо них відповідно до цього Закону.

Судом встановлено, що 02 липня 2016 року, відповідно до Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади» в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 25 березня 2016 року № 167 (пункт 8), ОСОБА_1 підписав Заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», де відповідно до статті 4 Закону України «Про очищення влади» повідомив, що заборони, передбачені частиною третьою або четвертою статті 1 Закону не застосовувалися щодо нього та надав згоду на проходження перевірки і оприлюднення відомостей щодо себе відповідно до вимог Закону України «Про очищення влади» (а.с. 16).

Згідно з абзацом першим пункту 14 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 «Про деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади»» (далі - Порядок), відповідальний структурний підрозділ протягом десяти днів з дня надходження заяви особи, яка підлягає перевірці, на підставі відомостей, наявних в особовій справі такої особи, або на підставі наданих особою документів, а також інформації з Реєстру про внесення відомостей про особу до Реєстру або відсутність у Реєстрі таких відомостей, перевіряє достовірність відомостей, зазначених у заяві, щодо незастосування до неї заборон, передбачених частиною третьою статті 1 Закону, на основі критеріїв, визначених пунктами 1-8 частини другої, пунктами 1 і 2 частини четвертої статті 3 Закону.

Відповідно до абзацу 1 пункту 14 Порядку, у разі виявлення відповідальним структурним підрозділом відомостей щодо застосування до особи, яка підлягає перевірці, заборони, передбаченої пунктом 14 цього Порядку, керівник органу не пізніш як на третій день з дня виявлення таких відомостей приймає рішення про звільнення особи і в той самий день надсилає до Мін'юсту повідомлення про звільнення особи за формою згідно з додатком 6, відомості з якого не пізніш як на третій день з дня надходження до Мін'юсту вносяться до Реєстру.

Як встановлено судом, Позивач підписав заяву про проведення перевірки, передбаченої Законом України «Про очищення влади», 02 липня 2016 року і того ж дня його було звільнено із посади директора ДП «Інфоресурс» без дотримання процедури перевірки відомостей щодо Позивача, що передбачено пунктом 14 Порядку.

Суд критично оцінює той факт, що підставою для звільнення Позивача послугувала службова записка від 17 червня 2016 року № 5/2-588, в якій директор Департаменту кадрового забезпечення Міністерства освіти і науки України ОСОБА_7 виніс пропозицію Заступнику Міністра - керівнику апарату - ОСОБА_4 звільнити директора ДП «Інфоресурс» ОСОБА_1 у зв'язку із застосуванням до нього заборони, передбаченої частиною третьої статті 1 та критеріями, визначеними підпунктом 8 частини другої статті 3 Закону України «Про очищення влади», відповідно до пункту 72 частини першої статті 36 Кодексу законів про працю України, адже цю службову записку було складено на той момент, коли ОСОБА_1 ще не був поновлений на посаді, не написав заяву про проведення перевірки та процедуру такої перевірки навіть не було розпочато.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади з порушенням норм діючого законодавства, тому наказ Міністерства освіти і науки України № 270-к від 02 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.» слід вважати незаконним.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

З огляду на викладене, позовна вимога щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ДП «Інфоресурс» з моменту його звільнення, тобто з 02 липня 2016 року, є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, оскільки суд дійшов висновку про визнання наказу про звільнення від 02 липня 2016 року незаконним та поновлення ОСОБА_1 на роботі, із Відповідача № 2 на користь Позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23 грудня 2015 року - дати винесення колегією суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва рішення про поновлення ОСОБА_1 на роботі, по поточну дату у розмірі 348 518 грн. 52 коп. (без утримання податку з доходів та інших обов'язкових платежів, з індексацією). Зокрема, виходячи із середньоденного заробітку Позивача, встановленого, згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року, зокрема, 858 грн. 42 коп. та кількості днів вимушеного прогулу - 406 днів на дату ухвалення цього рішення, середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 348 518 грн. 52 коп. (без утримання податку з доходів та інших обов'язкових платежів). з індексацією відповідно до статті 95 Кодексу Законів про працю України.

До того ж, відповідно до вимог статті 88 Цивільного процесуального кодексу України із Відповідача № 1 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 640 грн. 00 коп., та із Відповідача № 2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3 485 грн. 18 коп.

При цьому, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» з 02 липня 2016 року та в частині щодо присудження заробітної плати у межах платежу за один місяць.

З урахуванням викладеного, на підставі статей 36, 235 Кодексу законів про працю України, Закону України «Про очищення влади», пунктів 14, 15 Порядку проведення перевірки достовірності відомостей щодо застосування заборон, передбачених частинами третьою і четвертою статті 1 Закону України «Про очищення влади», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 жовтня 2014 року № 563 «Про деякі питання реалізації Закону України «Про очищення влади»», Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, керуючись статтями 10, 11, 13, 57, 60, 61, 212-215, 367 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Міністерства освіти і науки України, Державного підприємства «Інфоресурс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - з а д о в о л ь н и т и у повному обсязі.

Визнати незаконним наказ Міністерства освіти і науки України № 270-к від 02 липня 2016 року «Про звільнення ОСОБА_1.».

Поновити ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» (Код ) з 02 липня 2016 року.

Стягнути із Державного підприємства «Інфоресурс» (Код ) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 348 518 (триста сорок вісім тисяч п'ятсот вісімнадцять) гривень 52 коп. (сума зазначена без утримання податку з доходів та інших обов'язкових платежів), з індексацією.

Стягнути із Міністерства освіти і науки України (Код ) користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Стягнути із Державного підприємства «Інфоресурс» (Код ) на користь держави судовий збір у розмірі 3 485 (три тисячі чотириста вісімдесят п'ять) гривень 18 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді директора Державного підприємства «Інфоресурс» (Код ) з 02 липня 2016 року та в частині щодо присудження виплати заробітної плати у межах платежу за один місяць.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ: