Ухвала

іменем україни

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКоротуна В.М.,
суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О.,Мазур Л.М., Попович О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року та рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») звернулось до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 18 лютого 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ВАТ «КБ «Надра»), правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», і ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 145/П/99/2008-840, за умовами якого ВАТ КБ «Надра» надало ОСОБА_6 кредит у розмірі 188 350,31 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 13,79 % річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 18 лютого 2028 року, а відповідач зобов'язалася погасити кредит і сплатити проценти за користування кредитом шляхом сплати щомісячних платежів.

На підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05 червня 2015 № 113 «Про початок процедури ліквідації ПАТ КБ «Надра» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку» у ПАТ «КБ «Надра» розпочалась процедура ліквідації і призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку.

Відповідач покладені на неї обов'язки за кредитним договором від 18 лютого 2008 року № 145/П/99/2008-840 не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість, яка станом на 30 липня 2015 року становить 452 978,39 доларів США, що за курсом НБУ становить 9 998 844,76 грн, та пеню у розмірі 1 761 050,31 грн та яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено з інших підстав.

У касаційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити з огляду на наступне.

Судами встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 18 лютого 2008 року між ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ «КБ «Надра», і ОСОБА_6 було укладено кредитний договір, за умовами якого ВАТ «КБ «Надра» надало ОСОБА_6 кредит у розмірі 188 350,31 доларів США зі сплатою процентів у розмірі 13,79 % річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 18 лютого 2028 року, а відповідач зобов'язалася погасити кредит і сплатити проценти за користування кредитом шляхом сплати щомісячних платежів.

Відповідно до п. 4.2.4 кредитного договору банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов'язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс черговий платіж у терміни, визначені п. 3.3.3 цього договору, а також якщо не оформлено договір іпотеки, що визначений п. 2.1.3 цього договору (незалежно від причин), у строк, визначений у цьому договорі.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення що регулюють договір позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Так, відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

З огляду на вказані положення закону, договір позики є реальним та вважається укладеним із моменту передання грошей. Сам по собі факт підписання сторонами тексту договору без передання грошових коштів не породжує обов'язку позичальника повернути грошові кошти.

Одним із документів, що підтверджує дійсність та наявність права грошової вимоги до боржника і який є обов'язковим для пред'явлення під час примусового стягнення заборгованості боржника за кредитом в судовому порядку, є оригінал заяви на видачу готівки.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_6 зазначала про відсутність у неї будь-яких зобов'язань перед банком через неотримання коштів за кредитним договором від 18 лютого 2008 року.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.

Відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що 15 березня 2016 року до апеляційного суду представником ПАТ «КБ «Надра» було надано копію кредитного договору від 18 лютого 2008 року, укладеного між ПАТ «КБ Надра» і ОСОБА_6, посвідчену секретарем Дарницького районного суду м. Києва, а також копію анкети-заяви клієнта, копії заяви на видачу готівки та меморіальних ордерів.

Разом з тим, апеляційним судом було встановлено, що надана позивачем копія заяви ОСОБА_6 про видачу готівки від 18 лютого 2008 року № 734 була отримана представником банку із матеріалів кримінального провадження, що знаходиться у Дарницькому районному суді м. Києва.

При цьому у листі від 28 березня 2016 року суддя Дарницького районного суду м. Києва, в провадженні якого знаходиться вказана кримінальна справа, зазначив, що в матеріалах кримінального провадження знаходиться лише копія заяви ОСОБА_6 про видачу готівки, оригінал цієї заяви відсутній (т. 2, а. с. 92).

Представник ПАТ «КБ «Надра» зазначив, що дійсно в матеріалах кримінального провадження відсутній оригінал заяви про видачу готівки, оскільки його було знищено за закінченням строку його зберігання відповідно до постанови Правління НБУ від 08 грудня 2004 року № 601 та акта від 15 травня 2014 року № 1 про виділення та знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню, та надав суду копію вказаної постанови та акта (т. 2, а. с. 105-110).

Разом з тим, вказані документи є лише підтвердженням виділення до знищення справ архіву відділення ПАТ «КБ «Надра» та не є підтвердженням фактичного знищення документів. Акт від 15 травня 2014 року № 1 про виділення та знищення справ (документів), що не підлягають зберіганню, не містить конкретного переліку документів, а містить лише посилання на загальну кількість, у зв'язку з чим твердження позивача, що серед таких документів була заява ОСОБА_6 про видачу готівки ґрунтується на припущеннях.

Таким чином, апеляційним судом були вчинені всі процесуальні дії, передбачені законодавством, для встановлення фактичних обставин справи, а саме щодо встановлення факту передачі банком та отримання відповідачем кредитних коштів, однак у порушення вимог статей 10, 60 ЦПК України позивач не надав суду належних і допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин.

З урахуванням вказаного колегія суддів вважає, що апеляційний суд, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Коротун
Судді:І.М. Завгородня Л.М. Мазур Т.О. Писана О.В. Попович