Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Висоцької В.С.,

суддів: Гримич М.К., Кафідової О.В.,

Ступак О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка подана представником ОСОБА_6, на рішення апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який розірвано у 2010 році. Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач аліменти виплачував несвоєчасно та не в повному обсязі, що призвело до утворення заборгованості.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 856,18 грн. за період з 13 лютого 2015 року по 26 жовтня 2015 року.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 червня 2016 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 9 856,18 грн. за прострочений період з 13 лютого 2015 року по 26 жовтня 2015 року. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року (далі - ЦПК України).

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що виконавче провадження за виконавчим листом на виконання рішення Харківського районного суду Харківської області від 12 лютого 2015 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 5 589,50 грн. за період з 01 червня 2014 року по 12 лютого 2015 року закінчено у зв'язку зі сплатою боргу, станом на 18 квітня 2015 року переплата становила 218,16 грн., станом на 25 жовтня 2016 року переплата становить 96,77 грн.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року у ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які перебували у зареєстрованому шлюбі, народився син ОСОБА_7

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 березня 2011 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 24 грудня 2010 року.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це вид забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки.

Отже, з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач надала розрахунок заборгованості по стягненню аліментів, складений державним виконавцем, згідно якого заборгованість відповідача станом на 10 серпня 2015 року складає 3 991,92 грн. (а. с. 9).

Разом з тим, в матеріалах справи знаходяться й інші розрахунки заборгованості по стягненню аліментів (а. с. 50, 89, 106, 137, 140, 151), які проведені державними виконавцями.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Разом з тим, приймаючи до уваги розрахунок заборгованості станом на 16 лютого 2015 року, 18 квітня 2015 року, 25 жовтня 2016 року, а також відхиляючи інші розрахунки, які проведені державним виконавцем, апеляційний суд свої дії не мотивував, не навів переконливих обґрунтувань на підтвердження встановлених обставин, а лише обмежився висновком про наявність переплат становм на 25 жовтня 2016 року.

Однак, суд апеляційної інстанції не звернув уваги, що позивач заявляла вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 13 лютого 2015 року по 26 жовтня 2015 року, оскільки згідно розрахунку державного виконавця за цей період існувала заборгованість у розмірі 4 496,12 грн., що судом не перевірено, а відповідачем не спростовано.

Разом з тим, апеляційним судом залишено поза увагою вказані вище норми матеріального права, зокрема, що аліменти нараховуються щомісячно, а тому і пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів.

Тобто, для правильного вирішення даної справи необхідно встановити наявність або відсутність заборгованості щодо сплати аліментів за кожен місяць з урахуванням норм ч. 1 ст. 11 ЦПК України.

Передбачене статтями 10, 27, ч. 1 ст. 143 ЦПК України право сторін на подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості щодо обставин, які мають значення для вирішення справи, кореспондується з обов'язком суду сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, суд апеляційної інстанції всупереч вимогам статей 213, 214, 303, 304 ЦПК України на вищенаведені положення закону та обставини справи уваги не звернув, не дослідив усіх доказів, які містяться у матеріалах справи, не дав належної оцінки доказам та поясненням позивача, а тому дійшов передчасного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, ухвалене апеляційним судом рішення - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка подана представником ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 01 листопада 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.С. Висоцька

Судді: М.К. Гримич

О.В.Кафідова

О.В.Ступак

І.М. Фаловська