Провадження № 2/761/910/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі: головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бондарю В. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про встановлення нікчемності іпотечного договору, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітніх осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (далі - Позивач), в особі свого представника, 03 червня 2016 року звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - Відповідач № 1), Державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Петрової Т.М. (далі - Відповідач № 2), Головного управління юстиції у м. Києві (далі - Відповідач № 3), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Служба у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), про визнання іпотечного договору нікчемним та зобов'язання вчинити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 07 лютого 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 і ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір (далі - Іпотечний договір), за умовами якого іпотекодавці передали в заставу (іпотеку) банку квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира передавалася в іпотеку як забезпечення кредитних ресурсів іпотекодержателем позичальнику ОСОБА_1 за кредитним договором від 07 лютого 2007 року про надання останньому кредиту в сумі 140 000 доларів США строком виконання до 04 лютого 2022 року. Позивач вважає, що вищезазначений Іпотечний договір є нікчемним, оскільки в момент його укладення було порушено чинне законодавство, адже на той час у квартирі проживала та проживає малолітня дитина, син іпотекодавців, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Крім того, на даний момент в квартирі, що є предметом іпотеки, проживає ще одна малолітня дитина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Позивач зауважив, що іпотечний договір було вчинено без дозволу органи опіки та піклування, з цих підстав вважає його нікчемним, а пункт 6.11. іпотечного договору, де зазначено, що іпотекодавці не мають права надавати квартиру для проживання своїм малолітнім або неповнолітнім дітям, а також не мають права реєструвати в ній своїх дітей, вважає дискримінаційним та таким, що порушує чинне законодавство України. Просив суд ухвалити судове рішення, яким визнати нікчемним Іпотечний договір від 07 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_1, ОСОБА_6 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит», посвідчений державним нотаріусом Першої київської державної нотаріальної контори Петровою Т.М., припинити взаємні права та зобов'язання сторін за іпотечним договором, зобов'язати державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Петрову Т.М. виключити з Державного реєстру іпотек заборону на відчуження квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також відшкодувати судові витрати, пов'язані із розглядом справи.

В ході судового розгляду справи, згідно заяви від 29 червня 2016 року, Позивач уточнив позовні вимоги в частині щодо пред'явлення позову лише до Відповідача № 1 та Відповідача № 2 у справі, Головне територіальне управління юстиції у м. Києві Позивачем було притягнуто до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору (далі - Третя особа № 1).

Крім того, за клопотанням Служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), останню було виключено із кола осіб, які беруть участь у справі та до участі у справі притягнуто, як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Службу у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації (далі - Третя особа № 2).

Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 23 травня 2017 року, провадження у справі в частині щодо пред'явлення позову до Державного нотаріуса Першої київської державної нотаріальної контори Петрової Тетяни Максимівни та зобов'язання виключити записи із Державних реєстрів - закрито, з підстав, що справа підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Позивач та його представник у судовому засіданні позов, з підстав, викладених у позовній заяві, підтримали. Позовні вимоги просили суд задовольнити у повному обсязі.

Представник Відповідача у судовому засіданні позов не визнала, у задоволенні позовних вимог просила суд відмовити повністю. Свою позицію обґрунтовувала тим, що на момент укладення Іпотечного договору 07 лютого 2007 року, Відповідач діяв добросовісно та згідно діючого на той час законодавства, однак, на думку представника Відповідача, Позивач діяв недобросовісно, оскільки не попередив банк про існування малолітньої дитини в родині Позивача. Крім того, представник Відповідача зауважив, що помилка однієї із сторін на момент вчинення правочину щодо його наслідків внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією із сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Представник Головного управління юстиції у м. Києві позов підтримав. При вирішенні спору покладається на розсуд суду.

Представник Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації у судовому засіданні позов підтримала. Зауважила, що 30 січня 2017 року комісією у складі головного спеціаліста-юрисконсульта Служби у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації Скопич Д.І. було здійснено обстеження умов проживання малолітніх дітей Позивача: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, про що складено відповідний Акт. Зазначила, що в результаті перевірки було встановлено, що діти зареєстровані та проживають із батьками у квартирі АДРЕСА_1. Вказане помешкання є єдиним житлом родини.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши і оцінивши в сукупності надані сторонами докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 575 Цивільного кодексу України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

За змістом статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до змісту абзацу 5 статті 3 Закону України «Про іпотеку», іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Судом встановлено, що 07 лютого 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, ОСОБА_6, було укладено Іпотечний договір, посвідчений Прокопенко Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07 лютого 2007 року, за р.№ д-208 (далі - Іпотечний договір), за змістом пункту 1 якого, іпотекодавці передали в заставу (іпотеку) іпотекодержателю квартиру АДРЕСА_1, що була передана в іпотеку як забезпечення повернення Кредитних ресурсів, виданих Іпотекодержателем позичальнику - ОСОБА_1 за Договором про відкриття кредитної лінії № 33-164/07-КРЛ від 07 лютого 2007 року на суму 140 000 доларів США строком до 04 лютого 2022 року.

Відповідно до пункту 6.11. Іпотечного договору, іпотекодавці свідчили та гарантували, що у квартирі, що є предметом іпотеки, не зареєстровані малолітні та/або неповнолітні діти, крім того малолітні та/або неповнолітні діти не проживають у вказаній квартирі.

Суд встановив, що Позивач має двох малолітніх дітей, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження дітей, які містяться в матеріалах справи.

За змістом частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Згідно Довідки вих. № 10/08-273 від 27 січня 2017 року, виданої Комунальним концерном «Центр комунального сервісу» на запит Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації, у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають разом із батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_6 малолітні діти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 25 лютого 2010 року, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 19 серпня 2010 року.

Крім того, згідно Акту обстеження умов проживання, складеного головним спеціалістом - юрисконсультом Служби у справах дітей Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації Скопич Д.І. 30 січня 2017 року, факт проживання малолітніх дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у квартирі АДРЕСА_1 встановлено. Зі слів ОСОБА_6, зазначена квартира є єдиним житлом у родини.

Позивач у судовому засіданні пояснив суду, що квартира, яка є предметом Іпотечного договору, у якій зареєстровані і проживають його малолітні діти, придбавалася родиною, в тому числі, в інтересах дітей. Беручи до уваги той факт, що на укладення зазначеного договору орган опіки і піклування не надав згоди, як того вимагає законодавство, вважає Іпотечний договір нікчемним з моменту його укладення як такий, що вчинений з порушенням норм діючого законодавства.

За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу.

Відповідно до Статті 3 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно з абзацом 3 статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна.

Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

За змістом пункту 3) частини 1 статті 71 Цивільного кодексу України, опікун не має права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Аналогічне положення закріплено й у частині 2 статті 177 Сімейного кодексу України, де зазначено, що батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири.

Відповідно до частини 1 статті 577 Цивільного кодексу України, якщо предметом застави є нерухоме майно, а також в інших випадках, встановлених законом, договір застави підлягає нотаріальному посвідченню, крім випадків, установлених законом.

Згідно з частиною 1 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно з частинами 1, 2 статті 215 Цивільного кодексу України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до частини 1 статті 224 Цивільного кодексу України, правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним.

За змістом абзацу 2 пункту 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вимога про встановлення нікчемності правочинну підлягає розгляду в разі наявності відповідно спору.

Підсумовуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що оскільки в момент укладення Іпотечного договору, на квартиру, яка є предметом іпотеки існували майнові права малолітньої дитини, однак Іпотечний договір було укладено без дозволу органу опіки і піклування, вказаний правочин вчинено з порушенням норм цивільного законодавства, зокрема в момент його вчинення недодержано вимоги, які встановлені частинами 1 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України.

За таких обставин, Іпотечний договір, укладений 07 лютого 2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1, ОСОБА_6, посвідчений Прокопенко Л.В., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 07 лютого 2007 року, за р.№ д-208, на підставі частини 1 статті 224 Цивільного кодексу України є нікчемним правочином, тобто недійсним незалежно від визнання його таким і від бажання сторін, з моменту його укладення.

У зв'язку з тим, що недійсність нікчемного правочину встановлена законом, визнання такого правочину недійсним судом не вимагається, тому сторони не вправі вимагати одна від одної його виконання.

Позовні вимоги є обґрунтованими, а позов таким, що в цілому підлягає задоволенню.

З урахуванням викладеного, на підставі Преамбули та статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, статей 71, 202, 203, 215, 224, 575, 577 Цивільного кодексу України, статті 177 Сімейного кодексу України, статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року, статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» від 02 червня 2005 року, Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», керуючись статтями 10, 11, 13, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, який діє в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Валендюка Владислава Сергійовича, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, Головне територіальне управління юстиції у місті Києві, про встановлення нікчемності іпотечного договору - з а д о в о л ь н и т и.

Встановити нікчемність Іпотечного договору від 07 лютого 2007 року, укладеного між Банк «Фінанси та Кредит», ТОВ, в особі Начальника відділення № 33 Філії «Київського регіонального управління» Банку «Фінанси та Кредит», ТОВ, Гуманської Юлії Ярославівни, з одного боку, та ОСОБА_1 та ОСОБА_6, з другого боку, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокопенко Л.В. за реєстровим номером № Д-208, з моменту його укладення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи Апеляційним судом м. Києва, якщо його не буде скасовано.

СУДДЯ :