У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

ЗакропивногоО.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» Волкова Олександра Юрійовича, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про захист прав споживачів та стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 3 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 2 березня 2016 року між ним та публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» (далі - ПАТ «Банк Михайлівський») було укладено договір банківського вкладу «Супердохідний тиждень +» (вільний) в розмірі 200 тис. грн строком на 90 днів, а також договір про внесення змін № 1 до вищевказаного договору, яким було встановлено порядок нарахування процентів у випадку автоматичної пролонгації договору.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення ПАТ «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Відповідно до рішення Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1213 «Про початок ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський». У зв'язку з цим з 18 липня 2016 року Фонд розпочав виплати гарантованого відшкодування вкладникам банку.

Зазначав, що він неодноразово звертався із заявами про повернення суми вкладу у зв'язку із закінченням строку дії договору і отримав відповідь Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 5 вересня 2016 року про тимчасове призупинення виплати коштів за рахунками фізичних осіб до проведення перевірки та підтвердження законності проведених операцій та лист представника ПАТ «Банк Михайлівський» від 6 жовтня 2016 року, в якому зазначалося, що виплати коштів за його рахунками тимчасово обмежені на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку у зв'язку з проведенням Фондом перевірки правочинів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, які є нікчемними.

Ураховуючи викладене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив визнати протиправною бездіяльність уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» Волкова О.Ю. щодо не включення даних про нього до переліку вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами ПАТ «Банк Михайлівський» за рахунок коштів Фонду гарантування вкладів фізичних осіб за договором банківського вкладу «Супердохідний тиждень +» (вільний) від 2 березня 2016 року; стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на його користь гарантовану суму відшкодування грошових коштів у розмірі 200 тис. грн, пеню в сумі 545 700 грн 74 коп., інфляційні втрати в сумі 9 291 грн 60 коп., три проценти річних в сумі 1 495 грн 07 коп., а також стягнути з відповідачів понесені ним судові витрати.

18 листопада 2016 року ОСОБА_3 подав заяву про відмову від позову в частині вимог про стягнення гарантованої суми відшкодування грошових коштів, у зв'язку із тим, що йому було виплачено 200 тис. грн гарантованої суми відшкодування.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 23 січня 2017 року провадження у справі в частині стягнення гарантованої суми відшкодування коштів у розмірі 200 тис. грн закрито.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2017 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 3 березня 2017 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що до закінчення строку дії договору банківського вкладу в банку було введено тимчасову адміністраціюта запроваджено процедуру виведення неплатоспроможного банку з ринку, на дату ухвалення судового рішення позивачу виплачено гарантоване відшкодування в сумі 200 тис. грн, а вимоги позивача про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних не можуть бути задоволені, так як між сторонами не існувало договірних правовідносин.

Зазначені висновки судів відповідають обставинам справи, які установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судами правильно застосовані (ст. 212 ЦПК України).

Судами встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 2 березня 2016 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Банк Михайлівський» було укладено договір банківського вкладу «Супердохідний тиждень +» (вільний) в розмірі 200 тис. грн строком на 90 днів, а також договір про внесення змін № 1 до вищевказаного договору, яким було встановлено порядок нарахування процентів у випадку автоматичної пролонгації договору.

На підставі рішення Національного банку України від 23 травня 2016 року № 14/БТ «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 23 травня 2016 року № 812 «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Банк Михайлівський» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Таким чином, до закінчення строку дії договору банківського вкладу в банку було введено тимчасову адміністрацію.

16 червня 2016 року позивач звернувся до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та начальника відділення № 1 ПАТ «Банк Михайлівський» із заявою про повернення суми вкладу у зв'язку із закінченням строку дії договору.

Відповідно до рішення Національного банку України від 12 липня 2016 року № 124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 1213 «Про початок ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський». У зв'язку з цим з 18 липня 2016 року Фонд розпочав виплати гарантованого відшкодування вкладникам банку.

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» з 13 липня 2016 року строком на два роки.

6 жовтня 2016 року за вих. № ЗГ2/1136 ПАТ «Банк Михайлівський» була надана відповідь про те, що виплати коштів за рахунками ОСОБА_3 тимчасово обмежені на строк до шести місяців з дня початку процедури ліквідації банку у зв'язку з проведенням Фондом перевірки правочинів, укладених банком протягом одного року до дня запровадження тимчасової адміністрації банку, на предмет виявлення правочинів, які є нікчемними, у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 38 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Фондом гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_3 була виплачена гарантована сума відшкодування у розмірі 200 тис. грн, з яких: 181 грн 37 коп. - 15 вересня 2016 року, а 199 818 грн 63 коп. - 9 листопада 2016 року.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Разом з тим, ч. 1 ст. 1074 ЦК України визначає, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені у спеціальному законі.

Процедура виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що унормовує дані правовідносини.

Відповідно до п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з п. 6 ст. 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Отже у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч. 2 ст. 46 Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Якщо на момент ухвалення рішення судом першої інстанції у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Зазначена правова позиціє висловлена у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2016 року № 6-1123цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Судом встановлено, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб не допустив прострочення виконання своїх зобов'язань перед позивачем, так як 9 листопада 2016 року ОСОБА_3 було виплачено гарантоване відшкодування в сумі 200 тис. грн, тобто в межах шестимісячного строку з дня початку процедури ліквідації банку, яка почалася 12 липня 2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на яку посилається позивач, Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів у національній валюті України в порядку та у черговості, встановлених Фондом, не пізніше 20 робочих днів (для банків, база даних про вкладників яких містить інформацію про більше ніж 500 000 рахунків, - не пізніше 30 робочих днів) з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку.

Однак ні наведена, ні жодна інша норма законодавства не передбачає, що виплата відшкодування коштів має закінчитися в той же день, в якому вона розпочалася. Тому обчислення періоду прострочення з цього дня є безпідставним. За загальним правилом прострочення починається з дня кінцевого терміну виконання зобов'язання.

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд завершує виплату гарантованих сум відшкодування коштів за вкладами у день подання документів для внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб запису про ліквідацію банку як юридичної особи.

Оскільки станом на день остаточної виплати ОСОБА_3 гарантованих сум відшкодування коштів за його вкладом (9 листопада 2016 року) такі документи не подавалися, прострочення Фонду не відбулося.

Такі висновку суду є правильними, відповідають вимогам закону та обставинам справи.

В обгрунтування позовних вимог про стягнення пені, 3 % річних та інфляційних втрат позивач посилався на ч. 2 ст. 625 ЦК України та ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Проте, відповідно до пп. 3, 5 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку; нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Отже в період дії тимчасової адміністрації передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України фінансові санкції не застосовуються.

Крім того, згідно з ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», пеня як вид забезпечення виконання зобов'язання може застосовуватися лише у договірних правовідносинах між виконавцем та споживачем, однак позивач як вкладник банку і відповідачі - Фонд гарантування вкладів фізичних осіб та уповноважена особа цього Фонду - в жодні договірні відносини не вступали. Відповідачі не є виконавцями будь-яких робіт чи послуг, а позивач не є їх споживачем.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 24 січня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 3 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик