Справа № 372/1865/17
Провадження № 2-1156/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року Обухівський районний суд Київської області в складі :

головуючого судді Кравченка М.В.

при секретарі Падалці А.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про відшкодування шкоди в порядку регресу, в якій зазначає, що з вини відповідачки була скоєна дорожньо-транспортна пригода. Вина відповідача у скоєнні ДТП підтверджується постановою суду. Згідно договору страхування позивачем було відшкодовано потерпілому в ДТП завдані збитки. Невиконання відповідачем умов договору між сторонами стало підставою для звернення позивача із цим позовом. Вказані витрати відповідач добровільно не відшкодував. У звязку з наведеним позивач просить стягнути виплачені ним як страхувальником кошти в розмірі 27905 грн. 48 коп. з відповідача, а також судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав повністю.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив, посилаючись на його необґрунтованість.

Вислухавши представника відповідача, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

02.11.2016 року в м. Київ, по вул. Академіка, Заболотного, 3 сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «Geely», державний номерний знак НОМЕР_1 яким керував відповідач, та автомобіля «Mersedes», державний номерний знак НОМЕР_2.

Постановою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 21.11.2016 року відповідача ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, накладено адміністративне стягнення, оскільки вона порушила п.13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого не врахувала дорожньої обстановки, не дотрималася безпечної дистанції та допустила зіткнення з іншим автомобілем.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь та сама особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, вина відповідача у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди доведена судом при розгляді адміністративного матеріалу, а тому суд вважає доведеним факт скоєння ДТП та вину в його скоєнні саме відповідача.

Внаслідок зіткнення автомобілю «Mersedes», державний номерний знак НОМЕР_2 було заподіяно матеріальну шкоду на загальну суму 56810 грн. 96 коп., що підтверджується звітом визначення вартості матеріального збитку.

На виконання укладеного 11.05.2016 року із ОСОБА_3 як власником транспортного засобу договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АЕ/8221410) на підставі даного полісу позивачем було виплачено потерпілому ОСОБА_4 суму понесених збитків в розмірі 55 810 грн. 96 коп.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилається на те, що виплативши страхове відшкодування він набув право відшкодування з боку відповідача в розмірі половини суми виплати, оскільки відповідно до ст. 38-1 Закону України «Про загальнообовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригую чого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту) то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобовязана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, з розрахунку 55810 грн. 96 грн. / 50 % = 27905 грн. 48 коп.

Згідно з ч.4 ст.14 ЦК України, особа може бути звільнена від цивільного обов'язку або його виконання у випадках встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Актом цивільного законодавства, що регулює правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем внаслідок укладення договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів у формі полісу є Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Закон України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Вказаний закон містить виключний перелік підстав, за якими у страховика після виплати страхового відшкодування виникає право подати регресний позов до страхувальника, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду та інших осіб.

На обґрунтування своїх вимог позивач посилається як на правову підставу позову на пункт 38-1.1 ст.38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», однак під час розгляду справи судом не встановлено обставин, які б вказували на те, що вказана норма права регулює саме спірні правовідносини.

Так, згідно пункту 38-1.1. ст.38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобовязана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Однак у спірних правовідносинах договір страхування був укладений між позивачем ПАТ «Страхова компанія «Український страховий стандарт» та ОСОБА_3 на звичайних умовах, страховий платіж в розмірі 405 грн. страхувальником сплачено 11.05.2016 року, а відомості про порушення умов страхування у справі відсутні.

За таких обставин, правове обґрунтування позову є неналежним, а фактичних підстав для задоволення позову судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст.1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Суд також відмічає, що безпосередньо між сторонами будь-яких правочинів не укладалось, а із передбачених законом підстав у позивача не виникло право зворотної вимоги (регресу) до відповідача.

Статтею 11 ЦК України передбачені підстави виникнення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Суд вважає, що позивачем не доведено обставин, які б породжували правові наслідки у виді виникнення зобовязань відповідача сплатити визначені позовом кошти, тому достатніх підстав для задоволення позову суд не вбачає.

Згідно ч.1 ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом не встановлено достатніх правових і фактичних підстав для покладення на відповідача в судовому порядку обовязку сплати передбачених позовом коштів, позовні вимоги не доведені належними і допустимими доказами, позовні вимоги є безпідставними, тому позов не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 11, 15, 59, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 1191 ЦК України, ст.27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 9, 25, 27 Закону України «Про страхування», ст.ст. 12, 13, 22, 32, 38-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подання апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя М.В. Кравченко