Справа № 343/992/17
Провадження № 22-ц/779/1686/2017
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Василишин Л.В., Мелінишин Г.П.

за участю секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про реальний розподіл спільного майна, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Долинського районного суду від 13 вересня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Долинського районного суду від 13 вересня 2017 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, в межах заявленого позову, на суму не більше 165665 грн. 25 коп.

Заборонено здійснювати дії на предмет будь-якого відчуження чи внесення в заставу (іпотеку) 1/2 частини квартири АДРЕСА_1.

На дану ухвалу суду ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального закону.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції не було взято до уваги розяснення, викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зокрема, щодо відповідності заяви про забезпечення позову вимогам ч. 2 ст. 151 ЦПК України.

Так, на її думку, заява ОСОБА_2 про забезпечення позову не містить жодних обґрунтувань щодо відсутності гарантій виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Крім того, апелянтом неодноразово в суді першої та апеляційної інстанцій (при розгляді апеляційної скарги на ухвалу про повернення заяви про вжиття заходів забезпечення позову) вказувалось, що у власності ОСОБА_3 відсутнє нерухоме майно. Даний факт також підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо ОСОБА_3

Таким чином, накладення арешту на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 порушує права інших осіб, які не мають відношення до спору між сторонами.

Також апелянт вважає надуманими твердження позивача за зустрічним позовом про виставлення спірної квартири на продаж через мережу Інтернет.

У звязку з наведеним, просить ухвалу суду скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта вимоги скарги підтримала, просила її задовольнити з підстав, вказаних в скарзі.

Представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечив, просив ухвалу суду залишити без змін, оскільки вона винесена обґрунтовано.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про реальний розподіл спільного майна. Просила визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2 частині деревяного житлового будинку по вул. Залізнична, 7 в с. Яворів Долинського району Івано-Франківської області, загальною площею 333,7 кв.м., житловою площею 90,8 кв.м., та земельної ділянки площею 0,1841 га, на якій його вибудовано; житлового будинку площею 14,7 кв.м. з господарськими будівлями та спорудами: пивниця, вбиральня, огорожа №1, ворота з хвірткою, криниця, земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, площею 0,2492 га, та земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 1,1319 га, що знаходяться в с. Княжолука, хутір Дебелівка, 9, Долинського району Івано-Франківської області.

ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_3, яким просив поділити спільне майно подружжя, визнати за ним право власності на квартиру №26 у м. Івано-Франківську по вулиці Марійки Підгірянки, 14, загальною площею 79,6 кв.м.; визнати за ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на деревяний житловий будинок по вул. Залізнична, 7 в с. Яворів Долинського району Івано-Франківської області, площею 333,7 кв.м.

Ухвалою Долинського районного суду від 10.08.2017 року обєднано зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про реальний розподіл спільного майна.

Ухвалою Долинського районного суду від 20.07.2017 року постановлено заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову повернути заявнику.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 30.08.2017 року ухвалу Долинського районного суду від 20.07.2017 року скасовано, а питання передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи необхідність застосування судом заходів забезпечення позову, ОСОБА_2 посилався на те, що квартиру №26 у м. Івано-Франківську по вулиці Марійки Підгірянки, 14, загальною площею 79,6 кв.м., ним з ОСОБА_3 було придбано за договором дольової участі за період шлюбу. Право власності на дану квартиру оформлено на колишню дружину ОСОБА_3, однак, в мережі Інтернет ним було знайдено оголошення про її продаж.

Задовольняючи заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду в даній справі, що в свою чергу призведе до неможливості захисту законних інтересів заявника у разі задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Статтею 152 ЦПК України визначено види забезпечення позову.

Так, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов'язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам здійснювати платежі або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов'язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам.

У разі необхідності судом можуть бути застосовані інші види забезпечення позову. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до розяснень Пленуму ВСУ у п. 4 постанови «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з копії Договору на дольову участь у будівництві житлового будинку з групи житлових будинків з вбудованими приміщеннями адміністративно-громадського призначення на вул. Підгірянки, №14 від 12.01.2006 року, підприємець ОСОБА_4 прийняв ОСОБА_3 в дольову участь у будівництво багатоквартирного житлового будинку. Предметом цього договору є 3-кімнатна квартира №26 на 2 поверсі загальною площею 81,00 кв.м. на вул. Підгірянки, №14 в м. Івано-Франківську (а.с. 38).

Згідно копії Акту приймання-передачі приміщення від 19.01.2009 року підприємець ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_3 прийняла зазначену квартиру загальною площею 79,6 кв.м. (а.с. 37).

З огляду на наведені обставини колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції щодо існування підстав для задоволення заяви. Зокрема, виходячи зі змісту предмету зустрічного позову, наявності спору між сторонами, вбачається загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Разом з тим, не заслуговують на увагу доводи апелянта про те, що вжиті заходи забезпечення позову порушують права інших осіб, які не мають відношення до спору між сторонами, оскільки будь-яких доказів того, що спірна квартира належить іншій особі суду не представлено.

Таким чином, ухвала суду постановлена з дотриманням вимог норм процесуального закону, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Долинського районного суду від 13 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Василишин Л.В.

ОСОБА_5