АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1955/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 45 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2017 року у справі за позовом комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за водопостачання та водовідведення.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши ОСОБА_7, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

28 грудня 2015 року КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за водопостачання та водовідведення.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради надає населенню міста Черкаси послуги з водопостачання та водовідведення відповідно до законодавства України, що регулює відносини, які виникають між виконавцями житлово-комунальних послуг та їх споживачами.

На виконання ст. 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» забезпечує надання відповідачам послуг з водопостачання та водовідведення для задоволення їх побутових потреб.

Плата за комунальні послуги, в тому числі водопостачання, відповідно до ст. 67 ЖК України та ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» нараховується щомісячно і її розмір розраховується за затвердженими в установленому порядку тарифами та відповідно до показань приладів обліку за встановленими нормами.

Статтями 67-68 ЖК України абзацом 5 частини 3 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що споживачі житлово-комунальних послуг повинні сплачувати плату за їх надання своєчасно, у строки, встановлені договором або законом.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 будучи споживачами послуг з водопостачання та водовідведення, всупереч вимогам чинного законодавства своєчасно та у повному обсязі не оплачують надані їм послуги з водопостачання та водовідведення внаслідок чого за період з 01 грудня 2012 року по 01 грудня 2015 року мають заборгованість за водопостачання та водовідведення в сумі 8 667 грн. 62 коп.

Невиконання відповідачами обовязків, прямо передбачених законодавством, по оплаті послуг з водопостачання та водовідведення зачіпає інтереси не тільки КП «Черкасиводоканал», а й держави, оскільки вона не отримує прибутку від діяльності підприємства та втрачає можливість своєчасно проводити заходи по раціональному відтворенню водних ресурсів, а позивач позбавлений можливості своєчасно проводити ремонтні роботи, направлені на поліпшення якості питної води та гарантоване водопостачання. Крім того, КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради не отримуючи плату за надані послуги, фактично кредитує відповідачів, які прострочили виконання грошових зобовязань.

Відповідно до ст. 14 ЦК України зобовязанння повинні виконуватися належним чином та у встановлений строк.

А тому, позивач просив стягнути з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 солідарно на користь КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення в сумі 8 667 грн. 62 коп., інфляційні в сумі 156 грн. 05 коп., 3% річних в сумі 722 грн. 22 коп. та судовий збір в розмірі 1 218 грн.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради заборгованість за надані послуги з водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 2012 року по 01 грудня 2015 року в сумі 8 667 грн. 62 коп., інфляційні в сумі 156 грн. 05 коп., 3 % річних в сумі 722 грн. 22 коп., а всього 9 4545 грн. 89 коп. (по 3 181 грн. 96 коп. з кожного).

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_6, ОСОБА_7 судовий збір в розмірі 1 218 грн., а саме по 609 грн. з кожного.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2017 року як незаконне, винесене з порушенням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити. Судові витрати покласти на позивача.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення з слідуючих підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ст. 213 ЦПК України вказує, що рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед значення. Суд оцінює належність, допустимість достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме довідки КП «ЧООБТІ» № 427 від 01 серпня 2017 року (а.с. 197) квартира № 74 по вул. Петровського (нині Нарбутівська), 200 в м. Черкаси на праві приватної власності на підставі договору міни, посвідченого державним нотаріусом Першої Черкаської державної нотаріальної контори від 03 березня 1995 року № 3978 належить: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8

Судом встановлено і дану обставину сторони не заперечили, що в даній квартирі зареєстровані та проживають: ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які є споживачами послуг, що надає КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради.

Особовий рахунок № 40926074 відкритий на імя відповідачки ОСОБА_6

Звертаючись до суду з позовною заявою (а.с. 3-4), КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради в обгрунтування своїх вимог вказав, що комунальне підприємство надає населенню міста послуги з водопостачання та водовідведення відповідно до законодавства України. Відповідачі є споживачами послуг, однак своєчасно та в повному обсязі не оплачують надані послуги, внаслідок чого в період з 01 грудня 2012 року по 01 грудня 2015 року утворилась заборгованість в сумі 8 667,62 грн., яку позивач просив стягнути з боржників. Крім того, позивач вважає, що має право на стягнення інфляційних нарахувань та 3 % річних на суму 156,05 грн. та 722,22 грн. відповідно.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог (а.с. 208-212) суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач повністю довів належними та обгрунтованими доказами вмотивованість своїх позовних вимог, однак в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_9 було відмовлено, оскільки він не є співвласником зазначеної квартири і учасником правовідносин з приводу надання житлово-комунальних послуг. На думку суду, участь відповідача ОСОБА_9, який проживає в даній квартирі, повинен визначатися її власниками і обовязки з оплати вказаних послуг в нього виникатимуть лише перед останніми у відповідності до ст. 156 ЖК України.

В апеляційній скарзі (а.с. 219-221), ОСОБА_6 зазначила, що один із співвласників квартири ОСОБА_8 є інвалідом І групи, в звязку з нещасним випадком, який стався з нею в школі в семирічному віці. Департамент освіти і науки Черкаської міської ради в якості відшкодування шкоди гарантував оплату комунальних послуг для їхньої родини, тому вважає, що суд першої інстанції даної обставини не врахував та припустився помилки при ухваленні рішення та стягнення з відповідачів заборгованості.

В суді апеляційної інстанції, ОСОБА_7 підтвердила ту обставину, що за надані послуги відповідачі не сплачували, внаслідок чого й утворилася вказана сума заборгованості. Причиною несплати, було зазначено обставину гарантування Департаментом освіти і науки Черкаської міської ради оплати комунальних послуг в якості відшкодування шкоди за нещасний випадок, який стався з ОСОБА_8 в школі в семирічному віці.

Однак, в підтвердження своїх доводів, ОСОБА_7 не надала суду гарантійних листів про сплату комунальних послуг до КП «Черкасиводоканал». Такі гарантійні листи відсутні і в матеріалах справи, про що зазначив районний суд в своєму рішенні.

Перевіряючи обгрунтованість доводів апеляційної скарги, законність та вмотивованість судового рішення районного суду, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції є правильним, відповідає вимогам чинного законодавства, а доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими обставинами справи та наявними матеріалами справи і не дають підстав для зміни чи скасування рішення суду.

Так, ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 67 ЖК України встановлено, що плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо, та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо-будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

ч. 1 ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від порядку затвердження цін/тарифів на житлово-комунальні послуги вони поділяються на три групи: 1) перша група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують уповноважені центральні органи виконавчої влади, а у випадках, передбачених законом, - національна комісія, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; 2) друга група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які затверджують органи місцевого самоврядування для надання на відповідній території; 3) третя група - житлово-комунальні послуги, ціни/тарифи на які визначаються виключно за договором (домовленістю сторін).

Відповідно до Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», постанови КМУ від 01.06.2011 року № 869 «Про забезпечення єдиного підходу до формування тарифів та житлово-комунальні послуги» Національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг здійснює встановлення тарифів на комунальні послуги субєктам природних монополій та субєктам господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

В судовому засіданні встановлено, що тарифи на централізоване водопостачання та водовідведення Комунальному підприємству «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради встановлені Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері комунальних послуг, що стверджується відповідними постановами (а.с. 7-9).

Вказані постанови є загальновідомими, не скасовані та не визнані незаконними, а тому є обовязковими до виконання, як КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради, так і споживачам послуг.

За встановленими цими постановами тарифами позивачем і було проведено нарахування витрат зі сплати послуг з водопостачання та водовідведення за період з 01 грудня 2012 року по 01 грудня 2015 року по квартирі № 74 по вул. Петровського (нині вул. Нарбутівська), 200 в м. Черкаси, в якій мешкають відповідачі. Дані нарахування були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанції, визнані правильними, проведеними у відповідності до встановленого порядку та правил нарахувань і підстав для зміни немає.

Відповідно ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно, відповідно до умов договору. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

За положеннями ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються на договірних засадах. При цьому, п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону передбачено, що споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Таким чином, саме відповідачі зобовязані були укласти договір на надання послуг з водопостачання та водовідведення, однак цього не зробили, тому відсутність такого договору не дає підстав відповідачам не сплачувати кошти за надані їм послуги з водопостачання та водовідведення, оскільки фактично такі послуги позивачем КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради їм надавались, а тому вони повинні бути оплачені.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що доказів ненадання чи неналежного надання КП «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради послуг з централізованого водопостачання та водовідведення відповідачами не надано.

Пунктом 1 частини 2 ст. 22 ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що споживач зобовязаний своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги з централізованого водопостачання та водовідведення.

Пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

Відповідно до ч. 4 ст. 319 ЦК України, власність зобовязує до виконання певних обов'язків.

Оскільки судом достовірно було встановлено, що співвласниками квартири являється три особи, тому районний суд правильно визначився із колом відповідачів за виниклими правовідносинами сторін та саме з них стягнув суму заборгованості, відмовивши при цьому в стягненні такої заборгованості з ОСОБА_9, який проживає в даній квартирі і в силу ст. 156 ЖК України має обовязок перед Сононіними щодо оплати вказаних послуг.

Висновок суду про стягнення заборгованості в рівних частках відповідає встановленими вимогам законодавства та принципу рівної відповідальності кожного із співвласників перед постачальником послуг.

Крім того, районним судом правильно застосовані до даних правовідносин положення ст. 625 ЦК України та стягнуто з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, в порядку ст. 625 ЦК України, 3% річних та інфляційних, про що просив позивач в своїй позовній заяві та під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Надані позивачем розрахунки 3 % річних за період прострочення платежів становить та інфляційних також були перевірені судами першої та апеляційної інстанцій, визнані правильними і підстав для їх зміни немає.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів погоджується з висновком суду, що позивачем надано суду переконливі та обгрунтовані докази в підтвердження своїх позовних вимог, тому висновок суду про часткове задоволення позову є правильним та відповідає нормам чинного законодавства.

Крім того, колегія суддів погоджується із висновком районного суду в частині стягнення судового збору в рівних частках з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7, який був сплачений позивачем за подачу позовної заяви та відмову в його стягненні з ОСОБА_10, яка звільнена від його сплати на підстав ст. 5 ЗУ «Про судовий збір». Висновок в цій частині відповідає встановленим нормам ст. 88 ЦПК України і підстав для його зміни чи скасування колегія суддів також не вбачає.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно застосовано норми матеріального та процесуального права та ухвалено рішення з додержанням положень чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються були предметом дослідження колегії суддів і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 серпня 2017 року у справі за позовом комунального підприємства «Черкасиводоканал» Черкаської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за водопостачання та водовідведення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :