Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/697/17 Головуючий у 1-й інст. Невмержицька О. А.
Категорія 34 Доповідач Трояновська Г. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Шевчук Т.М.

з участю секретаря судового засідання Ковальської Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача 14871,00 грн. завданої майнової шкоди та 5000 грн. моральної шкоди. В обгрунтування позовних вимог зазначав, що він, на підставі свідоцтва про право власності на житло, є власником квартири АДРЕСА_1. 07.01.2017 року з вини ОСОБА_2, що проживає поверхом вище, було залито його квартиру. Оскільки діями відповідача йому було заподіяно майнову та моральну шкоду, просив задовольнити позов.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 14305 гривень заподіяної майнової шкоди та 1500 гривень на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В решті позовних вимог відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. В обґрунтування апеляційної скарги зазначила, що акт про залиття не містить реєстраційного номеру, є невірним найменування вулиці, зазначеної у ньому, вказаний акт був складений працівниками КВЖРЕП за її відсутності. Зазначає, що вказаний акт не відповідає встановленим вимогам щодо його форми, відтак, не може розглядатися судом як належний доказ у справі. Зазначені у ньому наслідки затоплення не є обєктивними, оскільки невідомо чи члени комісії володіють спеціальними знаннями. Вважає, що зведений кошторис розрахунку вартості будівництва не є належним доказом завданої шкоди, враховуючи, що у ньому не зазначено які саме ремонтні роботи здійснювались. Окрім наведеного зазначає, що майнова шкода, завдана позивачу може бути відшкодована лише відповідно до його частки у праві спільної часткової власності. Вказує, що розмір шкоди позивачем не доведено в силу вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3, згідно свідоцтва про право власності на житло №3541 від 16.10.1995 року, належить на праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_2 (Шевченка) в м. Коростені Житомирської області (а.с.3-5).

Актом, складеним працівниками КВЖРЕП №2 від 10.01.2017 року встановлено, що 07.01.2017 року о 14 годині 45 хвилин відбулося залиття квартири позивача з вини власника квартири № 153 ОСОБА_2 Зі слів останньої залиття відбулось внаслідок того, що від морозу перемерзла газова бездимна колонка, а тому сталося протікання. Допуск черговому ОСОБА_4 №2 та власнику квартири №149 ОСОБА_1 до квартири №153 ОСОБА_2 не дала. Висновки і рекомендації комісії за даним актом: «Власник квартири №153 ОСОБА_2 по вул. Кірова, 8 в м. Коростені встановила водонагрівальний прилад (бездимна газова колонка) не передбачений проектом будинку, внаслідок чого сталося протікання та затоплення квартири №149».

Комісією також встановлено, що внаслідок затоплення в квартирі позивача у кімнаті 17,9 кв.м. на стелі по емульсійному фарбуванню по швах відстала штукатурка та наявні жовті смуги, на кухні (7,6 кв.м), та коридорі (12 кв.м.) на стелі по емульсійному фарбуванню видно жовті смуги від затоплення (а.с.6).

Згідно зведеного кошторисного розрахунку вартості обєкта будівництва та кошторису на виконання робіт, зробленого ВП Коростенське БМЕУ (а.с.7-10) загальна вартість ремонтно-будівельних робіт в квартирі позивача складає 14305,00 грн., вартість складання зведеного кошторису 560,40 грн., послуги банку 5,60 грн., а всього становить 14871,00 грн.

Згідно із до ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність одночасно усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного зв'язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.

Так, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Водночас відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження своїх вимог позивач надав суду Акт, складений працівниками КВЖРЕП №2 від 10.01.2017 року, яким підтверджено вину у залитті його квартири 07.01.2017 року ОСОБА_2 та кошторис на виконання ремонтних робіт.

Відповідач на спростування доводів позивача будь-яких доказів не надала.

Відповідно до положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України ОСОБА_2 як судом першої так і апеляційної інстанції розяснювалось її право на проведення судової будівельно-технічної експертизи для визначення розміру спричиненої матеріальної шкоди, проте вона таким правом не скористалась, зазначивши, що відповідного клопотання вона заявляти не буде.

З огляду на наведене судом вирішено справу за наявними в матеріалах справи доказами. При цьому судом першої інстанції повно та всебічно зясовані усі обставини справи на підставі письмових доказів та пояснень свідків, допитаних в судовому засіданні.

При вирішенні спору суд першої інстанції правильно застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 23,1166,1167 ЦК України та дійшов обгрунтованого висновку про часткове задоволення позову.

Місцевий суд також надав належну оцінку запереченням відповідача щодо невідповідності складеного акту від 10.01.2017 року, про що зазначено й у апеляційній скарзі, а тому доводи відповідача в цій частині є безпідставними. Зазначення в акті попередньої назви вулиці (Кірова) замість нинішньої (Шевченка) не свідчить про недійсність акту та не впливає на суть спору. Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач отримала копію акту, проте відмовилась його підписати. Незазначення в акті від 07.01.2017 року номеру також не свідчить про те, що обставини викладені в ньому, не відповідають дійсності.

Посилання в апеляційній скарзі на неналежність доказів щодо визначення суми матеріальної шкоди також є безпідставним з причин наведених вище.

Доводи відповідача про те, що майнова шкода, завдана позивачу, може бути відшкодована лише відповідно до його частки у праві спільної часткової власності, також не можуть бути враховані, оскільки частка ОСОБА_1 у квартирі, якою він користується із своєю дружиною, в натурі не виділена, а тому він мав право на предявлення позову до суду, як позивач, і на відшкодування спричиненої шкоди.

Ураховуючи розяснення, які викладені в п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, положення ч. 1 та п. 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, ч. 1 ст. 1167 ЦК України колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача 1500 грн. на відшкодування моральної шкоди, зважаючи на те, що залиття квартири призвело до негативних емоцій та переживань щодо пошкодження майна та неможливості звичайного користування ним, що в свою чергу призвело до душевних страждань ОСОБА_1, порушення звичного способу життя.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень.

Рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні

Керуючись ст. ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 07 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді