Головуючий суду 1 інстанції - Стеценко О.С.
Доповідач - Лозко Ю.П.
Справа № 420/66/17
Провадження № 22ц/782/510/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2017 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

Головуючого Лозко Ю.П.,

Суддів: Авалян Н.М., Назарової М.В.

за участю секретаря Попової Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку Луганської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 06 червня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, про визнання права власності на житловий будинок з належними господарськими та побутовими будівлями та спорудами,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визнати за нею право власності на житловий будинок, з належними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1,на підставі договору дарування жилого будинку ВВТ №297733 від 17.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі №1369.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона на підставі договору дарування жилого будинку ВВТ №297733 від 17.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі №1369 є власницею вказаного вище житлового будинку.

Під час посвідчення договору дарування від 17.12.2004 року приватним нотаріусом Замарь О.О. було помилково зазначено номер житлового будинку «40», замість вірного «38», що призвело до негативних наслідків а саме, реєстрації неправильної адреси об'єкта нерухомості в Новопсковському бюро технічної інвентаризації. У зв'язку з чим, позивач позбавлена можливості розпоряджатися належним їй на праві приватної власності нерухомим майном. На теперішній час приватний нотаріус Замарь О.О. на території Новопсковського району не працює, його місцезнаходження не відомо.

Також позивач зазначила, що за адресою: АДРЕСА_2 проживає громадянка ОСОБА_4 яка є власницею цього домоволодіння на підставі договору купівлі - продажу, зареєстрованого в реєстрі №1678 від 06.10.1997 року.

Посилаючись на вимоги ст. ст. 328, 391, 392 ЦК України позивач просила суд, заявлені позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Новопсковського районного суду Луганської області від 06 червня 2017 року у задоволені позовних вимогОСОБА_2 до Білолуцької селищної ради Новопсковського району Луганської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, про визнання права власності на житловий будинок з належними господарськими та побутовими будівлями та спорудами відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення та доводи представника апелянта, дослідивши письмові матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;6) як розподілити між сторонами судові витрати;7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч.1 ч.3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що судом вказані вимоги закону дотримано.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не порушені права позивача щодо належної останньої нерухомості на підставі договору дарування жилого будинку АДРЕСА_2. Допущення нотаріусом помилки у номері вказаного будинку під час посвідчення договору дарування від 17.12.2004 року судом не встановлено.

Такі висновки суду, відповідають вказаним вимогам закону та встановленим обставинам у справі, з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріали справи не містять даних, які б свідчили, що відповідачем оспорюються або не визнаються права позивача стосовно вказаної нерухомості.

Так, за договором дарування жилого будинку від 17.12.2004 року зареєстрованого в реєстрі №1369 - ОСОБА_6, яка діяла від імені ОСОБА_7 подарувала, а ОСОБА_2 прийняла у дар житловий будинок з належними господарськими та побутовими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_2

У пункті 4 вказаного Договору зазначено, що відчужуваний жилий будинок належить Дарителю на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого виконкомом Білолуцької селищної ради 25.02.1982 року за №22/11, та зареєстрований у Новопсковському бюро технічної інвентаризації за номером: 220 книзі: 2.

Згідно свідоцтва за НОМЕР_1 від 25.02.1982 року виданого на ім'я ОСОБА_7 домоволодіння, що було предметом договору дарування від 17.12.2004 року зазначено під номером 38, а в подальшому при реєстрації Новопсковським районим бюро технічної інвентаризації адреса цього об'єкта нерухомості зареєстровано під номером 40.

Отже, висновок суду про те, що допущення приватним нотаріусом Замарь О.О. помилки у номері жилого будинку під час посвідчення договору дарування від 17.12.2004 року не мало місця, відповідає встановленим обставинам у справі, оскільки згідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно датованого 16.12.2004 року право власності на домоволодіння АДРЕСА_2, загальною площею 62,0 кв. м. було зареєстровано за ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про право власності №22,11 від 25.02.1982 року, а вказана помилка у номері жилого будинку мала місце вже під час його реєстрації Новопсковським районим «БТІ».

За таких обставин, висновки суду про те, що позивачем не доведено порушення її прав, оспорювання або не визнання її прав відповідачем Білолуцькою селищною радою Новопсковського району Луганської області, щодо належної їй нерухомості, також не доведено обставин, за якими вказана при реєстрації жилого будинку помилка у його номері «№40» замість вірного «№38» є перешкодою у складенні позивачем заповіту, тобто розпорядження належною нерухомістю на власний розсуд є вірними.

Довід апеляційної скарги, про те, що основоположним документом, який підтверджує право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 є Свідоцтво НОМЕР_1 на право приватної власності на домоволодіння від 25.02.1982 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки право власності на вказане домоволодіння під №40, позивач набула на підставі договору дарування від 17.12.2004 року, яке було предметом цього правочину і згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів належало дарувальнику ОСОБА_7

На посилання представника апелянта в суді апеляційної інстанції про те, що дійсною метою позивача є приведення у відповідність правовстановлюючих документів на вказаний жилий будинок, колегія суддів зауважує, що захисту цивільного права та інтересів підлягає порушене право, а в даному випадку вказане порушенням прав позивача не є, крім того, жодних порушень прав позивача щодо належної їй нерухомості у вигляді домоволодіння №40 судом не встановлено.

Інші доводи апеляційної скарги, за своєю суттю є обґрунтуванням позовних вимог і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції процесуального та матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новопсковського районного суду Луганської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак її може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді: