АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/793/17 22-ц/774/1656/К/17
Справа № 210/793/17-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22ц/774/1656/К/17 суддя Вікторович Н.Ю.
Категорія - 69 ( І) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря - Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (на теперішній час Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області) на рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 травня 2017 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (на теперішній час Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області) про встановлення факту перебування на утриманні та визнання права на отримання страхових виплат.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

представник відповідача Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - Бершадська Людмила Станіславівна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2017 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Кривому Розі Дніпропетровської області (на теперішній час Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області) та просила суд встановити факт перебування її на утриманні померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка ОСОБА_6 та визнати за нею право на отримання страхових виплат після смерті чоловіка.

В обґрунтування позову зазначила, що з 28 липня 1971 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент смерті чоловіка їй виповнилося 65 років, вона отримувала пенсію за віком, тобто була непрацездатною особою. На підставі довідки МСЕК від 13 жовтня 2016 року було встановлено причинний зв'язок смерті чоловіка позивача з професійним захворюванням, що, на її думку, дає їй право на отримання щомісячних страхових виплат відповідно до ст.ст. 26, 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», що діяли на час встановлення причинного зв'язку між смертю чоловіка та його професійним захворюванням.

Також позивач вказала, що до дня смерті чоловіка вони проживали однією сім'єю, вели спільний побут та господарство, мали взаємні права та обов'язки, як чоловік та жінка, за спільні кошти купували ліки, харчувалися, сплачували комунальні послуги. Дохід їх сім'ї складав 10 832,16 грн., із яких пенсія позивача становила 1 347,96 грн., тобто дохід чоловіка був у вісім разів більшим за її дохід та фактично позивач перебувала на його утриманні.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 травня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Встановлено факт перебування ОСОБА_3 на утриманні її чоловіка ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнано за ОСОБА_3 право на отримання страхових виплат в результаті смерті її чоловіка ОСОБА_6 внаслідок професійного захворювання пов'язаного з виробництвом.

В апеляційній скарзі відповідач Відділення Фонду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, відповідач посилається на те, що судом першої інстанції не враховано, що згідно п.2 ч.2 ст.1265 ЦК України утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім'ї спадкодавця, але не менш як п'ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним і основним джерелом засобів для існування.

Також, представник відповідача Відділення Фонду зауважив, що згідно ст.75 СК України право на утримання має той з подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один з подружжя визнається таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом, в той час, як позивач ОСОБА_3 є пенсіонеркою, отримує пенсію за віком, яка забезпечує їй прожитковий мінімум.

Позивач ОСОБА_3, будучи завчасно (12 вересня 2017 року) належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи (а.с. 70), в судове засідання не з'явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутністю (а.с. 71), що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача Криворізького відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області - Бершадську Л.С., яка підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_6 у період з 25 червня 1971 року і по 16 квітня 2009 року працював в шкідливих та підземних умовах праці на різних підприємствах м. Кривого Рогу Дніпропетровської області на посадах підземного електромонтажника, підземного механіка, головного енергетика шахти.

Згідно Свідоцтва про одруження серія НОМЕР_1 від 28 липня 1971 року позивач перебувала у шлюбі з ОСОБА_6 (а.с.8).

Відповідно до паспорту серія НОМЕР_2, виданого Тернівським РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області 14 січня 1997 року, ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище - «ОСОБА_3») була одружена з ОСОБА_6 (а.с.5-7).

19 березня 2009 року ОСОБА_6 Українським науково-дослідним інститутом промислової медицини були встановлені професійні захворювання: пиловий бронхіт першої-другої ступені, емфізема легень першої-другої ступені, а висновком МСЕК від 20 травня 2009 року ОСОБА_6 встановлено 30% професійної втрати працездатності безстроково (а.с.32, 36).

Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (на теперішній час Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області) призначило ОСОБА_6 страхові виплати в розмірі 2033,33 грн. щомісяця (а.с.33-35), розмір яких постійно корегувався, у зв'язку із ростом заробітної плати в економіці України, та станом на березень 2016 року становив 3266,92 грн.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 помер (а.с.9).

Висновком обласної міжрайонної профпатологічної МСЕК №0000159 від 13.10.2016 року встановлено причинний зв'язок смерті ОСОБА_6 із професійним захворюванням (а.с. 36).

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту перебування на утриманні, суд першої інстанції виходив з того, що, на момент смерті чоловіка ОСОБА_6, позивач ОСОБА_3 досягла пенсійного віку та дохід померлого був для неї основним і постійним джерелом існування.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду не відповідає.

Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року №5, встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів існування.

Згідно статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», в редакції на час встановлення МСЕК причинного зв'язку смерті чоловіка позивача з професійним захворюванням, у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина померлого, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після його смерті.

Такими непрацездатними особами є: 1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16 до 18 років, які не працюють, або старші за цей вік, але через вади фізичного або розумового розвитку самі не спроможні заробляти; діти, які є учнями, студентами (курсантами, слухачами, стажистами) денної форми навчання, - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ними 23 років; 2) особи, які досягли пенсійного віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", якщо вони не працюють; 3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на час інвалідності; 4) неповнолітні діти, на утримання яких померлий виплачував або був зобов'язаний виплачувати аліменти; 5) непрацездатні особи, які не перебували на утриманні померлого, але мають на це право.

Згідно з ч. ч. 2, 4ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на одну особу на місяць для осіб, які втратили працездатність, з 01 січня 2016 року було встановлено у розмірі 1 074,00 грн., а з 01 травня 2016 року - 1 130,00 грн.

При цьому, згідно із Законом України "Про прожитковий мінімум" від 15.07.1999 №966-ХIV, прожитковий мінімум - це вартісна величина набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, які необхідні для нормального функціонування організму людини для задоволення основних соціальних та культурних потреб особистості.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії" базовим державним соціальним стандартом є прожитковий мінімум, встановлений законом, на основі якого визначаються державні соціальні гарантії та стандарти у сфері доходів населення, житлово-комунального, побутового, соціально-культурного обслуговування, охорони здоров'я та освіти.

Прожитковий мінімум включає: 1) набір продуктів харчування 2) набір непродовольчих товарів 3) набір послуг. Перші два набори визначаються в натуральних показниках, третій - у нормативах споживання.

Набір продуктів харчування формується з використанням нормативів фізіологічної потреби організму людини в продуктах харчування, з урахуванням їхнього хімічного складу та енергетичної цінності, з урахуванням рекомендацій Всесвітньої організації охорони здоров'я. Вартість такого набору визначається як сума вартостей споживання кожного продукту, включеного до набору продуктів харчування відповідної групи населення. Основними принципами формування набору продуктів харчування є: 1) забезпечення дитини повноцінним харчуванням для розвитку здорового організму 2) забезпечення дитини віком від 6 до 18 років додатковим харчуванням для активного соціального та фізичного розвитку 3) задоволення організму працюючої особи у відтворенні працездатності, збереження працездатності для безробітного, відновлення в необхідних випадках працездатності для особи, яка її втратила 4) підтримання повноцінного функціонування організму людини похилого віку.

Набір непродовольчих товарів формується згідно з нормативами забезпечення засобами гігієни, медикаментозними засобами, засобами захисту організму людини від впливу навколишнього середовища, а також засобами для влаштування побуту. Непродовольчі товари бувають індивідуального користування (верхній зимовий одяг, верхній демісезонний одяг, костюм (сукня), натільна білизна, панчішно-шкарпеткові вироби, головні убори, галантерейні вироби, взуття) і загальносімейного користування (текстильні вироби, білизна, посуд, побутові прилади, меблі, предмети першої потреби, предмети санітарії та ліки). Вартість набору складається із суми вартостей споживання непродовольчих товарів індивідуального та загальносімейного користування на одну особу на рік. Основними принципами формування набору непродовольчих товарів є: 1) забезпечення збереження здоров'я та підтримання життєдіяльності організму людини 2) урахування особливостей потреб осіб, які належать до різних соціальних і демографічних груп населення 3) урахування культурно-побутових потреб особистості.

До набору послуг включаються житлово-комунальні, транспортні, побутові послуги, послуги зв'язку, закладів культури, освіти, охорони здоров'я та інші. Основними принципами формування набору послуг є: 1) задоволення мінімальної потреби громадян у житлі, організації побуту, користуванні транспортом, закладами культури, у підтриманні зв'язку з навколишнім середовищем 2) задоволення потреби громадян у користуванні закладами освіти, охорони здоров'я 3) визначення житлово-комунальних послуг (з водопостачання, теплопостачання, газопостачання, електропостачання, водовідведення, утримання та експлуатації житла і прибудинкових територій, сміттєзбирання, утримання ліфтів), на основі соціальної норми житла та нормативів споживання зазначених послуг 4) урахування особливостей потреб осіб, які належать до різних соціальних і демографічних груп населення.

Таким чином, при визначенні прожиткового мінімуму законодавцем враховано всі необхідні щомісячні потреби для фізичних осіб та визначено, що з 01 січня 2016 року (на момент смерті чоловіка позивача) таким прожитковим мінімумом для осіб, які втратили працездатність, тобто й для позивача ОСОБА_3, є 1 074,00 грн.

Як було встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами в суді апеляційної інстанції, пенсія позивача до 01 березня 2016 року (тобто до смерті чоловіка) становила 1347,96 грн., а в березні 2016 року їй нараховано пенсію у розмірі 2 107,12 грн. (а.с. 28).

Отже, матеріалами справи підтверджується, що на момент смерті ОСОБА_6 позивач була непрацездатною особою, однак отримувала пенсію у розмірі 1 347,96 грн. (з 01 березня 2016 року - 2 107,12 грн.), що перевищує визначений законом прожитковий мінімум.

З огляду вищевикладене, у суду першої інстанції не було підстав для висновків про перебування позивача на утриманні чоловіка, і доводи апеляційної скарги є цілком законними та обґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про відсутність правових підстав, як для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка, у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю, так і для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про визнання права на отримання страхових виплат, оскільки, згідно статті 41 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування», у разі смерті потерпілого право на одержання щомісячних страхових виплат мають непрацездатні особи, які перебували на утриманні померлого, чого в даному випадку встановлено не було.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, порушено норми процесуального права та невірно застосовано норми матеріального права, у зв'язку з чим рішення суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п.1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог у зв'язку з їх недоведеністю та необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу відповідача Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (на теперішній час Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області) - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 30 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (на теперішній час Криворізьке відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Дніпропетровській області) про встановлення факту перебування на утриманні та визнання права на отримання страхових виплат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: