Справа № 524/6250/16-ц
Провадження №2/524/236/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2017 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

Головуючого судді Кривич Ж.О.,

при секретарі Коваль Т.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення боргу заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

16.08.2016 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом. На підтвердження своїх позовних вимог зазначив, що відповідно до укладеного з ПАТ КБ «ПриватБанк» договору № SAMDN3661 від 21.04.2005 року позичальник ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору. Відповідно до укладеного договору № SAMDN2673 від 19.06.2006 року позичальник ОСОБА_6 також отримав в ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у розмірі 3000,00 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом згідно умов договору.

11.01.2010 року позичальник ОСОБА_6 помер. Згідно з доданими до позовної заяви розрахунками станом на дату смерті позичальника ОСОБА_6 його заборгованість перед позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № SAMDN3661 від 21.04.2005 року складала 10237,63 грн., за кредитним договором № SAMDN2673 від 19.06.2006 року 3523,45 доларів США, що за курсом 25,31 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2016 року становить 89178,51 грн.

На виконання вимог ч. 2 ст. 1281 ЦК України позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» 21.06.2011 року до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори предявлялася претензія кредитора, яка була переслана за місцем заведення спадкової справи до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7, однак відповіді від останнього позивачем отримано не було.

29.06.2016 року позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» до спадкоємців померлого 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6 відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, були направлені листи-претензії, згідно яких позивач предявив свої вимоги як кредитор спадкодавця, але відповідачами ніяких дій виконано не було. У звязку із цим позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути на свою користь солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 заборгованість у розмірі 10237,63 грн. за кредитним договором № SAMDN3661 від 21.04.2005 року та заборгованість у розмірі 3523,45 доларів США, що за курсом 25,31 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2016 року складає 89178,51 грн., за кредитним договором № SAMDN2673 від 19.06.2006 року.

Представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та подав до суду заяву про поновлення строків позовної давності, в якій, посилаючись на стверджуване ухилення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 від отримання свідоцтв про право на спадщину з метою ухилення від сплати боргів спадкодавця, а також на відсутність у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» відомостей щодо кола спадкоємців померлого 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6, просив суд вважати строки давності на звернення ПАТ КБ «ПриватБанк»з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не пропущеними.

В наданих в судовому засіданні поясненнях з приводу поважності причин пропущення встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України 6-місячного строку предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців представник позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 зазначив, що до моменту предявлення цього позову в серпні 2016 року у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» були відсутні достовірні відомості про факт смерті позичальника ОСОБА_6, а також про майно, одержане відповідачами у спадщину, склад якого став відомий позивачу лише після витребування судом у приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_7 копії спадкової справи до майна померлого 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_5 з позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» не погодилась та подала до суду письмові заперечення, в яких посилалася на пропущення позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» встановлених ст. 1281 ЦК України строків предявлення своїх вимог кредитора спадкодавця до неї, як до спадкоємця померлого 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6, у звязку із чим просила у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до неї відмовити в повному обсязі. Крім цього посилалася на недоведеність позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» у звязку з невизначеністю вартості майна, одержаного у спадщину після померлого 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6, з огляду на норми ч. 1 ст. 1282 ЦК України про покладення на кожного зі спадкоємців особистого, а не солідарного, як зазначено в позовній заяві ПАТ КБ «ПриватБанк», обовязку перед кредитором спадкодавця щодо задоволення вимог останнього у межах вартості отриманого спадкоємцями в спадщину майна.

Крім цього до винесення рішення судом відповідач ОСОБА_5 подала заяву про застосування судом позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк», в якій посилалася на те, що строк позовної давності за зобовязаннями про стягнення заборгованості за кредитним договором № SAMDN2673 від 19.06.2006 року та за кредитним договором № SAMDN3661 від 21.04.2005 року сплив, що відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові ПАТ КБ «ПриватБанк».

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 заперечував проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі та проти задоволення заяви представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 про поновлення строків позовної давності.

Відповідач ОСОБА_2 підтримав заперечення проти позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та також подав до суду заяву про застосування позовної давності до позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд при вирішенні спору виходить із наступного.

21.04.2005 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником ОСОБА_6 був укладений договір № SAMDN3661 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти, згідно з п. 1.1 якого банк відкрив клієнту картковий рахунок і видав платіжну карту, строк дії якої становив 2 роки, із встановленням кредитного ліміту в сумі 10000,00 грн. зі строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії платіжної карти. Відповідно до п. 9.2 договору № SAMDN3661 від 21.04.2005 року цей договір діє необмежений період часу з моменту внесення клієнтом грошових коштів на картковий рахунок, за виключенням п. 9.4, згідно з яким при ненадходженні грошових коштів на картковий рахунок протягом 6-и місяців з моменту спливу строку дії платіжної карти картковий рахунок закривається, і договір припиняє свою дію.

19.06.2006 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та позичальником ОСОБА_6 був укладений договір № SAMDN2673 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної карти, згідно з п. 1.1 якого банк відкрив клієнту картковий рахунок і видав платіжну карту, строк дії якої становив 1 рік, із встановленням кредитного ліміту в сумі 3000,00 доларів США зі строком дії кредитного ліміту, який відповідає строку дії платіжної карти. Відповідно до п. 9.2 договору № SAMDN2673 від 19.06.2006 року цей договір діє необмежений період часу, за виключенням п. 9.4, згідно з яким при ненадходженні грошових коштів на картковий рахунок протягом 6-и місяців з моменту спливу строку дії платіжної карти картковий рахунок закривається, і договір припиняє свою дію.

11.01.2010 року позичальник ОСОБА_6 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №151165, виданим 12.01.2010 року Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, за актовим записом №24.

Станом на дату смерті позичальника ОСОБА_6 його заборгованість перед позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № SAMDN3661 від 21.04.2005 року складала 10237,63 грн., за кредитним договором № SAMDN2673 від 19.06.2006 року 3523,45 доларів США, що за курсом 25,31 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.05.2016 року становить 89178,51 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємцями померлого 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6 першої черги спадкування за законом є відповідачі:

- дружина спадкодавця ОСОБА_5, яка спадщину прийняла, подавши нотаріусу 20.01.2010 року заяву про прийняття спадщини;

- син спадкодавця ОСОБА_2, який спадщину прийняв, подавши нотаріусу 07.07.2010 року заяву про прийняття спадщини.

20.01.2010 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_7 була заведена спадкова справа № 3/2010 до майна померлого 11.01.2010 року ОСОБА_6

Згідно з ч. 1 ст. 1267 та ч. 2 ст. 1296 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно з витребуваною у приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області ОСОБА_7 копією спадкової справи № 3/2010 до складу майна померлого 11.01.2010 року ОСОБА_6, успадкованого в рівних частках відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_5, належить 1/2 частина квартири № 79, що знаходиться в будинку № 17 по вул. Івана Мазепи (колишня вул. Бутиріна) в м. Кременчуці, яка на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 25.02.1994 року Управлінням житлово-комунального господарства адміністрації Кременчуцької міської Ради народних депутатів, належала матері спадкодавця ОСОБА_8, яка померла 23.12.2009 року, спадкоємцем якої був її син померлий 11.01.2010 року позичальник ОСОБА_6, який вказану спадщину прийняв, але за свого життя не оформив своїх спадкових прав.

Відповідно до ст. 608 ЦК України зобовязання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно повязаним з його особою і у звязку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обовязки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (п. 5 ст. 1219, ст. 1282 ЦК України).

Позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитор померлого 11.01.2010 року спадкодавця ОСОБА_6, неодноразовопредявляв до спадкоємців позичальника вимоги про погашення заборгованості за кредитними договорами: 21.06.2011 року шляхом подання до Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори претензії кредитора; 11.06.2012 року шляхом надіслання на адресу спадкової квартири № 79, яка знаходиться в будинку № 17 по вул. Івана Мазепи (колишня вул. Бутиріна) в м. Кременчуці, що є постійним місцем проживання відповідача ОСОБА_5 листа-претензії за вих. №1362; 29.06.2016 року шляхом надіслання відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_2 претензії кредитора.

Проте, безпосередньо до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся лише 16.08.2016 року.

Разом з тим, відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_2 до винесення рішення судом подали заяви про застосування судом позовної давності до вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч. 2 ст. 214 ЦПК України суд вважає за необхідне при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин врахувати наступні висновки Верховного Суду України, які згідно з ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковими для застосування судом при вирішенні справи:

- формулювання загального правила щодо початку перебігу позовної давності повязане не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з обєктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів (статті 15, 16, 20 ЦК України), за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знати про посягання на права (постанова від 03.02.2016 року по справі № 6-75цс15);

- порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обовязку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 60 ЦПК України, про обовязковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше (постанова від 03.02.2016 року по справі № 6-75цс15);

- аналіз ст. 261 ЦК України дає підстави для висновку, що початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд (постанова від 12.07.2017 року по справі № 6-2458цс16).

В п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, передбачено, що кожен має право на розгляд його справи судом. Відповідно до ст. 17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди України застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), в своїй усталеній прецедентній практиці неодноразово наголошував, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу» (п. 570 рішення від 20.09.2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; п. 51 рішення від 22.10.1996 року за заявами №№ 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Під час розгляду справи в судовому засіданні був оглянутий поданий представником відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_3 на підтвердження обізнаності позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» про смерть 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6 оригінал повідомлення № 110 від 19.01.2010 року спадкоємцям позичальника ОСОБА_6 за підписом директора відділення «Кременчуцька філія» Полтавського ГРУ ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_9 Копія повідомлення засвідчена головуючим суддею в порядку ст. 138 ЦПК України та долучена до матеріалів справи (а.с. 43). З цього письмового доказу вбачається, що вже 19.01.2010 року позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» був обізнаний про смерть 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6 Відтак, саме з цієї дати у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» виникло право на подання позову до суду і, відповідно, почався перебіг позовної давності.

З огляду на це строк позовної давності за позовними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за кредитними договорами № SAMDN3661 від 21.04.2005 року та № SAMDN2673 від 19.06.2006 року сплив 19.01.2013 року. Проте ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся з вказаним позовом до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 лише 16.08.2016 року, тобто з пропущенням строку позовної давності, що згідно з ч. 4 ст. 267 ЦК України є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Разом з тим, суд відхиляє доводи представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 про поновлення строків позовної давності у звязку зі стверджуваною відсутністю у позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» достовірних відомостей про смерть позичальника ОСОБА_6, про коло його спадкоємців та про склад успадкованого ними майна. Так, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» не навів належних і достатніх доказів про те, що він не знав або не міг дізнатися про смерть 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6 раніше і саме з цієї причини своєчасно не звернувся за захистом свого права до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_2 в межах загального трирічного строку позовної давності, тому заява представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 про поновлення строків позовної давності задоволенню не підлягає.

Суд вважає, що позивач ПАТ КБ «ПриватБанк», отримавши відомості про смерть 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6, міг довідатися про коло його спадкоємців та про склад успадкованого ними майна в межах строку позовної давності шляхом отримання відповідної інформації через подання до суду заяви про забезпечення доказів або заявлення під час розгляду справи в суді клопотання про витребування доказів.

При цьому, на думку суду, предявлення ПАТ КБ «ПриватБанк» до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська позову до позичальника ОСОБА_6 та ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором (справа №2-5111/2010р., головуючий суддя Мороз В.П.) не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності згідно з ч. 2 ст. 264 ЦК України, оскільки у звязку зі смертю 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6 відбувалася заміна боржника в зобовязаннях за кредитними договорами № SAMDN3661 від 21.04.2005 року та № SAMDN2673 від 19.06.2006 року його спадкоємцями відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_2, на яких відповідно до ч. 1 ст. 1282 ЦК України покладається особистий обовязок задовольнити вимоги кредитора у межах вартості одержаної кожним із спадкоємців частки у спадщині і саме до яких ПАТ КБ «ПриватБанк» мав предявляти позов.

Разом з тим, встановлений ст. 1281 ЦК України порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобовязань спадкодавця перед своїм кредитором має свої особливості. Згідно зі ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не предявив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

За цим правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 08.04.2015 року по справі 6-33цс15, згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.Вимоги кредитора вони зобовязані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм ст. 1281 ЦК України щодо строків предявлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені ст. 1281 ЦК України строки це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє субєктивне право, а не є строком позовної давності.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що оскільки позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» дізнався про відкриття спадщини після померлого 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6 19.01.2010 року, то звернувшись до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5 лише 16.08.2016 року, позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» предявив свої вимоги кредитора спадкодавця до його спадкоємців, які прийняли спадщину, з пропущенням шестимісячного строку, встановленого ч. 2 ст. 1281 ЦК України, що згідно з ч. 4 ст. 1281 ЦК України позбавляє позивача ПАТ КБ «ПриватБанк», як кредитора спадкодавця, права вимоги до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_5, як спадкоємців померлого позичальника 11.01.2010 року позичальника ОСОБА_6

Відповідно до статей 215-218 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства ОСОБА_4 «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про стягнення боргу заборгованості залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя