Справа № 463/3200/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Шеремета Г.І.
Провадження № 22-ц/783/4789/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 С. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючої судді - Копняк С.М.

суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря - Юзефович Ю.І.,

з участю представника апелянта - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на заочне рішення Личаківського районного суду м. Львовавід 22 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 інфраструктури України, голови ліквідаційної комісії Державного авіапідприємства «Львівські Авіалінії» ОСОБА_5 про розрахунок та виплату заробітної плати при звільненні за сумісництвом, оформлення запису у трудовій книжці та про звільнення за сумісництвом, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнила, остаточно просила зобовязати відповідача голову ліквідаційної комісії Державного авіапідприємства «Львівські Авіалінії», як уповноважену особу, скасувати наказ від 25.01.2012 року №48/к «Про звільнення ОСОБА_3Я.», видати наказ про звільнення ОСОБА_3 з посади швачки та адміністратора гуртожитку, провести повний розрахунок при звільненні на рівні однієї мінімальної заробітної плати, що діятиме на час звільнення по обох посадах у сумі не менше двох мінімальних заробітних плат, внести відповідні записи в обліково-кадрові архівні особові документи та у трудову книжку ОСОБА_3 у встановленому порядку, провести відрахування та сплату податків та зборів у встановленому законом порядку і подання даних до органів соціального захисту для проведення виплати за лікарняним листом непрацездатності від 15.11.2015 року серії АГ-1 №204062. Крім того, просила продовжити та поновити строки для здійснення встановлених виплат Залізничним відділом соціального захисту Управління соціального захисту Департаменту гуманітарної політики Львівської міської ради за листком непрацездатності від 15.11.2015 року серії АГ-1 №204062.

Позовні вимоги мотивує тим, що згідно наказу №705/к від 05.12.2005 року працювала на постійній основі на посаді швачки електромеханічного цеху в Державному авіапідприємстві «Львівські Авіалінії». Крім того, згідно наказу №496/к від 14.08.2007 року працювала за сумісництвом на цьому ж підприємстві на посаді відповідальної за ведення адміністративних справ у гуртожитку ДАП, в якому була поселена, як працівник підприємства, та проживала. В жовтні 2009 року вийшла у декретну відпустку. У звязку з прийняттям відповідачем ОСОБА_4 інфраструктури України наказу від 03.11.2011 року №496 про припинення шляхом ліквідації ДАП «Львівські Авіалінії», 16.12.2011 року, перебуваючи у декретній відпустці, отримала попередження про звільнення. Наказом голови ліквідаційної комісії Державного авіапідприємства «Львівські Авіалінії» від 25.01.2012 року №48/к, позивача було звільнено з 31.01.2012 року з (основної) роботи. Прийнятий щодо себе наказ про звільнення вважає незаконним та таким, що прийнятий з порушенням встановленої законодавством процедури звільнення, оскільки був прийнятий без відкликання її з декретної відпустки. Крім того, порушено процедуру проведення повного розрахунку при звільненні.

Отримавши електронні копії обліково - кадрових та трудових документів їй стало відомо, що в такі запис про здійснення роботи за сумісництвом не вносився. А відтак, з роботи за сумісництвом її не звільнено та повного розрахунку при звільненні з такої не здійснено. Тому звернулась до суду з відповідним позовом, який просить задоволити.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 22 травня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 інфраструктури України, голови ліквідаційної комісії Державного авіапідприємства «Львівські Авіалінії» ОСОБА_5 про розрахунок та виплату заробітної плати при звільненні за сумісництвом, оформлення запису у трудовій книжці та про звільнення за сумісництвом - відмовлено.

Рішення Личаківського районного суду м. Львовавід 22 травня 2017 року оскаржила позивач ОСОБА_3, подавши апеляційну скаргу.

В обгрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене без повного та всебічного з»ясування всіх обставин справи та із неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на її доводи та не дослідив обставини справи, на які вона покликається у позові, у зв»язку з чим та неправомірно відмовив в задоволенні заявлених позовних вимог.

Просить рішення Личаківського районного суду м. Львовавід 22 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі правильно встановлених існуючих правовідносин між сторонами, а доводи апеляційної скарги правильності оскаржуваного рішення не спростовують. До такого висновку колегія суддів дійшла з врахуванням наступних обставин.

За приписами ч. 1 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суд України у п.11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону дотримався.

За приписами ст. ст. 3,4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ст. ст. 11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов»язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Частинами 1, 7 ст. 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

У ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімально розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Згідно із ст. ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Судами встановлено, що згідно наказу № 705/к від 05.12.2005 року позивача ОСОБА_3 переведено на посаду швачки електромеханічного цеху в Державному авіапідприємстві «Львівські Авіалінії» на постійній основі. Вказане підтверджується відомостями про роботу, які містяться в трудовій книжці позивачки (а.с.9). В жовтні 2009 року позивач вийшла у декретну відпустку.

Наказом ОСОБА_4 інфраструктури України від 03.11.2011 року №496 вирішено припинити державне авіапідприємство «Львівські Авіалінії», шляхом ліквідації та створити комісію з питань ліквідації (а.с.23-24).

Наказом голови ліквідаційної комісії Державного авіапідприємства «Львівські Авіалінії» від 25.01.2012 року №48/к, вирішено звільнити позивача ОСОБА_3, швачку ЕМВ, з 31.01.2012 року у зв'язку з ліквідацією ДАП «Львівські Авіалінії» на підставі п.1 ст.40 КЗпП України. Бухгалтерії доручено провести повний розрахунок і виплатити працівнику вихідну допомогу в розмірі одного середньомісячного заробітку (а.с.25).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з наступного.

Статтею 40 КЗпП України регулються питання розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Так ч.3 передбачено, що не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації.

З огляду на наведену вище норму законодавства, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що звільнення позивача відбулось у відповідності до вимог трудового законодавства та без порушення процедури такого звільнення. Таким чином, факт звільнення позивача у період її перебування у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-річного віку, не може бути підставою для визнання її звільнення незаконним, оскільки таке відбулось у звязку з повною ліквідацією підприємства (роботодавця).

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач обґрунтовувала його ще й тим, що, отримавши електронні копії обліково-кадрових та трудових документів після звільнення, їй стало відомо, що в такі запис про здійснення нею ще й роботи за сумісництвом не вносився, а відтак, з такої останню не звільнено.

Долучену до матеріалів справи копію наказу № 496/к від 14.08.2007 року по особовому складу про призначення Мельник (дівоче прізвище позивача) ОСОБА_6 відповідальною за ведення адміністративних справ в гуртожитку, що за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 57 (а.с.11), позивач ОСОБА_3 вважає таким, що свідчить про її роботу за сумісництвом в період основного працевлаштування у ДАП «Львівські Авіалінії» на посаді швеї. Однак, такі покликання позивача суд першої інстанції вважав хибними, зважаючи на наступне.

Трудові відносини між працівником та роботодавцем оформлюються шляхом укладення трудового договору, який у відповідності до положень ч.1 ст.21 КЗпП України є угодою між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Порядок укладення трудового договору являє собою вчинення як працівником, так і роботодавцем відповідних юридично значимих дій, а саме: звернення особи до роботодавця з пропозицією (письмовою заявою) про укладення трудового договору; розгляд заяви роботодавцем і прийняття ним рішення; видання наказу про зарахування працівника на роботу; оформлення трудової книжки.

Чинним трудовим законодавством передбачено право працівника на укладення такого виду трудового договору, як за сумісництвом.

Згідно пункту 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ та організацій (далі - Положення), затвердженого спільним Наказом ОСОБА_4 праці України, ОСОБА_4 юстиції України та ОСОБА_4 фінансів України від 28.06.1993 року №43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Для роботи за сумісництвом згоди власника або уповноваженого ним органу за місцем основної роботи не потрібно.

При прийнятті на роботу за сумісництвом працівником подається паспорт, а також інші документи, передбачені законодавством (пункт 3 Положення).

Згідно п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом ОСОБА_4 праці України, ОСОБА_4 юстиції України та ОСОБА_4 соціального захисту населення України від 29.07.1993 року №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. На осіб, які працюють за сумісництвом, трудові книжки ведуться тільки за місцем основної роботи.

Згідно п. 9 Положення, запис у трудову книжку відомостей про роботу за сумісництвом провадиться за бажанням працівника власником або уповноваженим ним органом за місцем основної роботи.

З огляду на вище викладене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що чинним законодавством не передбачено можливості ведення трудових книжок як за основним місцем праці, так і за сумісництвом, однак це не позбавляє працівника можливості звернутися до роботодавця із заявою про здійснення в трудовій книжці запису про роботу за сумісництвом.

Однак, аналізуючи долучену до матеріалів справи копію наказу № 496/к від 14.08.2007 року по особовому складу про призначення позивача відповідальною за ведення адміністративних справ в гуртожитку, суд першої інстанції прийшов також до висновку про те, що такий наказ не може бути доказом перебування позивача ОСОБА_3 у трудових відносинах за сумісництвом, оскільки такий, по-перше, не відповідає типовій формі наказу (розпорядження) про прийняття на роботу №П-1, яка затверджена наказом Держкомстату України від 05.12.2008 року №489. В такому наказі відсутня вказівка на те, що це наказ про прийняття на роботу та не зазначено про особливості умов виконання такої роботи виконується за сумісництвом. Крім того, відсутня вказівка на оплатність виконання такої роботи. Про те, що така робота виконувалась позивачем на безоплатній основі ствердив у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача.

Ознайомлення позивачки ОСОБА_3 з посадовою інструкцією «Адміністратора гуртожитку ДАП «Львівські авіалінії»» №77 від 07.10.2005 року, про що на такій проставлено її підпис, підтверджує факт ознайомлення з нею, однак не свідчить про перебування у трудових відносинах за сумісництвом (а.с14).

Як вбачається зі змісті п.1.1 зазначеної посадової інструкції, адміністратор гуртожитку призначається на посаду та звільняється з посади наказом генерального директора за поданням начальника служби кадрів та соціальних питань. З долученої копії наказу №496/к вбачається, що передбачену процедуру прийняття на роботу на посаду адміністратора гуртожитку було порушено двічі, спочатку шляхом видачі наказу по особовому складу замість наказу про прийняття на роботу, крім того, наказ №496/к був прийнятий на підставі заяви позивача та доповіді першого заступника генерального директора, а не на підставі поданням начальника служби кадрів та соціальних питань.

Покликання сторони позивача на наявність вини роботодавця у невнесенні відомостей про роботу за сумісництвом до трудової книжки, суд першої інстанції правильно вважав необґрунтованим, оскільки здійснення запису у трудову книжку про роботу за сумісництвом є правом працівника та здійснюється за йА як було встановлено судом першої інстанції, жодних заяв позивач ОСОБА_3 не подавала.

У звязку з відсутністю факту виникнення та відповідно перебування позивача з відповідачем у трудових відносинах за сумісництвом, суд першої інстанції правильно прийшов до переконання про необґрунтованість та безпідставність позовної вимоги про зобовязання відповідача голову ліквідаційної комісії Державного авіапідприємства «Львівські Авіалінії» припинити з нею такі відносини та здійснити всі необхідні у звязку з цим виплати.

Відтак, надаючи правову оцінку зібраним у справі доказам та встановленим обставинам справи, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення дійшов вірного висновку про безпідставність позовних вимог, а відтак, правомірно відмовив у задоволенні таких.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі є вірними та відповідають нормам як матеріального, так і процесуального права, ґрунтуються на повному та всебічному дослідженні поданих суду доказів.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів.

Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних у справі доказів.

З висновками суду слід погодитись, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України. Підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування заочного рішення Личаківського районного суду м. Львовавід 22 травня 2017

року відсутні.

Керуючись ст. ст. 209 ч.3, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Личаківського районного суду м. Львовавід 22 травня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуюча Копняк С.М.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_7