Справа № 243/8215/17
Провадження № 2/243/3926/2017
РІШЕННЯ

Іменем України

( заочне )

30 жовтня 2017 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючий суддя - Пронін С.Г.

при секретарі Чевела С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Слов'янська справа за позовом Приватного акціонерного товариства «Бетонмаш» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_5 акціонерне товариства «Бетонмаш» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3О,, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Свої вимоги обґрунтував тим, що він має на балансі гуртожиток, який розташований за адресою: вул.. Новий Побут, б. 18 м. Словянськ Донецької області. В зазначеному гуртожитку в кімнаті 18 зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3О,, ОСОБА_4, наймачем вказаної квартири є ОСОБА_1 який отримав вказану квартиру у користування для постійного проживання як працівник ПрАТ «Бетонмаш»за безстроковим трудовим договором укладеним 05.06.1986 року та який припинено 06.07.2000 року згідно наказу про звільнення останнього, а саме 06.07.2000 року. З липня 2014 року відповідачі фактично в зазначеному приміщенні не проживають оскільки виїхали до постійного місця проживання до Російської Федерації речей в спірному житловому приміщенні не має. Будь яких перешкод наймачу та його родині у користуванні квартирою не чинилось. Квартирну плату відповідачі не здійснюють. З таких підстав вважає, що відповідачі втратили право на користування житловим приміщенням, не користуються ним тривалий час, а тому можуть бути визнаними такими, що втратили право користування даним житловим приміщенням.

В судове засідання представник позивача ОСОБА_6 не з'явився, надав до суду заяву про слухання справи за його відсутності. Позов підтримав в повному обсязі, просив суд задовольнити позовні вимоги позивача у повному обсязі.

У судове засідання відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3О,, ОСОБА_4О . не з'явилися , повідомлялися належним чином про час та дату розгляду справи, про причини неявки суд не повідомили. З заявами про розгляд справи за їх відсутності не зверталися.

Відповідачі повідомлений у встановленому порядку ( належним чином) про час і місце судового розгляду справи не використали наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи приходить до переконання, що позов підлягає задоволенню.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що гуртожиток розташований по вул..Новий Побут, б. 18 знаходиться на балансі та є власністю Приватного акціонерного товариства «Бетонмаш». Тіж самі данні підтверджуються свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 07.09.2004 року,а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно .

З ордеру № 29 серії Б від 06.09.1988 року вбачається, що ОСОБА_1 було надано вказаний ордер на вселення та проживання в гуртожитку яке належало ЗАТ «Бетонмаш» , а саме на право зайняття квартири АДРЕСА_1. У вказаному ордері зазначено що до членів сімї наймача входили : дружина наймача ОСОБА_2, та дві доньки : ОСОБА_7 та ОСОБА_8 З довідки наданої ПрАТ «Бетонмаш» вбачається , що одна донька наймача ОСОБА_9 була виписана зх. Спірного приміщення 18.11.2008 року, та було прописано у вказаній квартирі сина наймача: ОСОБА_4 22.10.1997 р. Квартиру № 18, в гуртожитку займали на підставі ордеру № 29 серії Б виданого 06.09.1988 року.

ОСОБА_1,як наймач спірної квартири, отримав у користування для постійного проживання як працівник ПрАТ»Бетонмаш» за безстроковим трудовим договором укладеним 06.06.1986 року та який припинено 06.07.2000 року згідно наказу про звільнення № 85 від 06.07.2000 року.

Відповідно до картки прописки, члени сімї наймача прописані у вказаній квартирі. Фактично не мешкають в ній з липня 2014 року у звязку із переїздом до Російської Федерації.

Відповідно до листа № 11115/14 від 12.11.2015 року Управління пенсійного фонду Російської федерації вбачається, що ОСОБА_10 звернувся до УПФ Росії в м. Фролово Волгоградської області за отриманням страхової пенсії.

Згідно акту про не проживання від 07.09.2017 року складеного комісією та затвердженого адміністрацією ПрАТ «Бетонмаш», встановлено, що відповідачі фактично не проживають у квартирі № 18 з липня 2014 року, особисті речі відповідачів відсутні , за користування квартирою та комунальні платежі не сплачують, внаслідок чого існує заборгованість у сумі 16740 грн. 74 копійки, про що свідчить довідка про заборгованість за комунальні послуги від07.09.2017 року.

У відповідності до п. 34 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, зокрема від вирішення вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням.

Стаття 132 ЖК України, передбачає виселення з гуртожитків, сезонних, тимчасових працівників і осіб, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також осіб, що навчались у навчальних закладах і вибули з них. Інших працівників підприємств, установ, в разі звільнення за власним бажанням

У відповідності до ч. 1 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР право на житлове приміщення за тимчасово відсутнім наймачем зберігається протягом шести місяців, а відповідач не проживає в будинку позивача майже два роки.

Ст. 72 ЖК України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Судом встановлено факт відсутності відповідача у спірній кімнаті без поважних причин

більше встановленого законом строку. Окрім того встановлено, що відповідачка є членом сімї наймача, якій видавався ордер на вказану квартиру, а остання звільнилася звільнилась із підприємства за власним бажанням, тобто припинила трудові стосунки з позивачем, яке надавало гуртожиток у зв'язку з її роботою.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача, оскільки вони відповідають вимогам ст.57-59 ЦПК України.

У Постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства ( статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України). Отже у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог:

1) про позбавлення права власності на житлове приміщення;

2) про позбавлення права користування житловим приміщенням;

3) про визнання особи безвісно відсутньою;

4) про оголошення фізичної особи померлою.

Закон № 1382-1У є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин виникнення, зміни чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, свідоцтва про смерть. Зняття з реєстрації здійснюється в день звернення особи.

Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації.

Враховуючи наведене на підставі ст.ст. 10, 71, 72, 132 Житлового кодексу Української РСР, ст. 7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Приватного акціонерного товариства «Бетонмаш» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 які зареєстрована за адресою :ІНФОРМАЦІЯ_5, б. 18 кв. 18 такими, що втратили право користування квартирою № 18 , що розташована у гуртожитку № 18 по вул.. Новий Побут б.18 м. Словянська Донецької області

Рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Донецької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Роз'яснити, що відповідно до вимог ст. 228,229 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду ОСОБА_11