Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Ковальчук Н.М.,

суддів Хилевича С.В., Шеремет А.М.,

секретар судового засідання Вихотень Я.В.,

з участю: позивачки ОСОБА_1,

представника позивачки адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2017 року вказаний позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 компенсацію із спільного майна подружжя в сумі 14 797 гривень 21 копійку. Відповідачу ОСОБА_4 виділено бензинову мотокосу, вартістю 1399 гривень та визнано за ним право на 1/2 частину коштів, вкладених на придбання автомобіля. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 сплачений нею судовий збір в сумі 826 гривень 80 копійок.

Вважаючи рішення суду незаконним, необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, ОСОБА_4 оскаржив його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що висновки суду про наявність у його власності транспортного засобу не відповідають фактичній дійсності, що підтверджено відповідною довідкою Територіального центру РЦС МВС в Рівненській області. Стверджує, що місцевий суд помилково застосував до спірних правовідносин положення ст.ст. 60, 61, 63, 70 Сімейного кодексу України, а також невірно визначив обсяг майна, що підлягає поділу як спільне майно подружжя. Звертає увагу, що розписка, на яку посилається позивачка як на підтвердження купівлі-продажу спірного автомобіля, є фіктивним правочином, адже гр. ОСОБА_5, з яким її було укладено, не був власником транспортного засобу та, відповідно, не мав права на його відчуження. Вказує, що суд не дав належної оцінки наявній у матеріалах справи копії первинної довіреності на керування автомобілем ВАЗ-2109, д.н.з.733-23РВ, виданою власником ОСОБА_6 гр. ОСОБА_7, та копії наступної довіреності, виданої в порядку передоручення ОСОБА_7 позивачці та відповідачу, в користуванні яких він і знаходився до того часу, поки 10 червня 2016 року власник ОСОБА_6 не розірвав первинну довіреність, що потягло повернення спірного автомобіля його власнику. Зауважує, що поза увагою суду залишились свідчення

__________________________________________________________________________Справа № 570/3878/16-ц Головуючий в суді І інстанції ОСОБА_8

Проваження № 22-ц 787/1560/2017 Суддя-доповідач ОСОБА_9

свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_6, у яких вони підтвердили, що коштів за автомобіль в сумі 2400 доларів США не отримували ні від ОСОБА_5, ні від ОСОБА_4 чи ОСОБА_1 . Зазначає, що на даний час автомобіль відчужений власником на користь третіх осіб та зареєстрований у встановленому законом порядку за новим власником. Вказує на порушення процесуального принципу рівності сторін та надання судом переваги свідченням однієї сторони на шкоду свідченням іншої сторони.

Наполягає на тому, що суд безпідставно визначив частку компенсації майна, адже загальна оцінка цього майна не проводилась, а також визнаючи право на ? частину коштів, вкладених на придбання автомобіля, не зазначив конкретної суми. Крім цього, виділяючи відповідачу мотокосу вартістю 1399 грн., не зазначив, чи входить половина її вартості до частки компенсації, чи ні, і в які сумі. З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25 лютого 2014 року, проте проживають окремо.

Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спірні відносини між сторонами виникли з приводу поділу майна, а саме: автомобіля марки «ВАЗ 2109», 1992 року випуску, реєстраційний номер 733 23 РВ, та мотокоси «Expert».

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 вважала вказане майно спільним майном подружжя та просила, уточнивши позовні вимоги під час провадження справи в суді, стягнути з відповідача на її користь 14 797,21 грн компенсації із спільного майна подружжя, відповідачу виділити бензинову мотокосилку та визнати за ним право власності на кошти, вкладенеі на придбання автомобіля.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що майно, про поділ якого заявлено позов, є спільним майном подружжя, у звязку з чим підлягає поділу між сторонами в рівних долях у відповідності з приписами ст. 70 СК України.

Проте з такими висновками місцевого суду колегія суддів погодитися не може з наступних міркувань.

Згідно ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Стаття 61 Сімейного кодексу України передбачає, що об'єктами права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно до ст.ст. 63,70 цього Кодексу встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном. В разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власністі подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Аналогічні положення встановлені і в ст.ст.368, 369, 372 Цивільного кодексу України.

Суд оцінює докази відповідно до вимог ст.ст.58, 59, 61, 212 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд також оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Колегія суддів вважає, що покази свідків, які місцевий суд поклав у основу рішення, не є належними та допустими доказами на підтвердження того, що спірний автомобіль є обєктами права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч.1 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ч.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

У п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року розяснено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб (п.24).

Згідно роз'яснень, викладених в п.30 зазначеної Постанови, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК України.

Показами свідків ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_12, допитаних місцевим судом, підтверджується лише факт користування сторонами спірним автомобілем протягом певного часу, тоді як право власності на цей обєкт рухомого майна повинно підтверджуватись іншими доказами.

Так, відповідно до довідки Територіального сервісного центру № НОМЕР_1 МВС в Рівненській області МВС України від 06.12.2016 року № 31/17/5641-5266 в період з 25.02.2014 року по 06.12.2016 року за ОСОБА_4 транспортні засоби не зареєстровані.

Згідно листа Територіального сервісного центру № НОМЕР_1 МВС в Рівненській області МВС України від 20.04.2017 року № 31/17/5641-1581, 15 червня 2016 року, транспортний засіб марки ВАЗ 2109, державний номерний знак 733 23 РВ, був перереєстрований за ОСОБА_13, матір'ю відповідача.

25 червня 2016 року даний автомобіль згідно договору купівлі-продажу був перереєстрований на ОСОБА_14, а 10 січня 2017 року перереєстровано за ОСОБА_15. Станом на 20 квітня 2017 року даний автомобіль зареєстровано за ОСОБА_16.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що право власності на автомобіль марки «ВАЗ 2109», 1992 року випуску, реєстраційний номер 733 23 РВ, у встановленому законом порядку не було зареєстровано ні за позивачкою, ні за відповідачем під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі, а тому не є спільно придбаним майном подружжя.

А тому рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачки 14 797 гривень 21 коп. половини компенсації спільного майна подружжя, а саме: автомобіля марки «ВАЗ 2109» та мотокоси «Expert», не може залишатись чинним.

Що стосується права власності на мотокосу «Expert», то як вбачається із товарного чеку № Кнк/RV-4941742 від 01.08.2015 року, виданого ТОВ «Епіцентр К», вона була придбана за ціною 1399,00 грн. (а.с.5). Покупець у даному товарному чеку не вказаний.

Відповідач, заперечуючи в апеляційній скарзі факт придбання автомобіля, жодним чином не заперечив факт придбання під час перебування у шлюбі з позивачкою мотокоси «Expert». З огляду на це, колегія суддів вважає, що бензова мотокоса є спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів враховує те, що при ухваленні рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з рівності часток майна дружини та чоловіка.

Скасування рішення суду про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачки 14 797,21 грн. грошової компенсації 1/2 вартості майна з огляду на безпідставність позовних вимог є наслідком порушення рівності прав на володіння, користування і розпорядження майном подружжя.

З врахуванням цього, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати повністю і в задоволенні вимог відмовити.

Викладені у позовній заяві обставини щодо самовільного вивезення відповідачем спірних автомобіля та мотокоси 15 червня 2016 року з господарства батька позивачки, де вона проживає, не впливають на суть спору про поділ майна подружжя та не стосуються заявлених позовних вимог.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ зясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обовязку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції були допущені порушення норм матеріального права, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, невірно встановлені обставини справи, у звязку із чим рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313,316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 31 серпня 2017 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ковальчук Н.М.

Судді: Хилевич С.В.

ОСОБА_17