Справа №592/6986/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Алфьоров А. М.
Номер провадження 22-ц/788/1508/17 Суддя-доповідач - Ткачук С. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Ткачук С. С.,

суддів - Криворотенка В. І. , Хвостика С. Г.

за участю секретаря судового засідання - Різниченко Н.А.,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

Звернувшись із позовом, ОСОБА_3 просив суд: 1) стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні; 2) зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому індексацію частини заробітної плати, виплаченої 30.05.2017 року по день фактичної виплати; 3) зобов'язати відповідача нарахувати та виплатити йому компенсацію за несвоєчасну виплату частини заробітної плати та її індексації по день фактичної виплати.

Свої вимоги мотивує тим, що в день звільнення - 12.05.2017 року, відповідач не провів з ним остаточний розрахунок, виплативши частину заробітної плати лише 30.05.2017 року. Оскільки відповідач виплатив частину заробітної плати пізніше, він повинен її індексувати та компенсувати за час затримки її виплати.

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 02.08.2017 року в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову.

Доводи скарги мотивує тим, що при визначенні граничного розміру зарплати, який застосовується при наданні податкової соціальної пільги суд не вірно застосував положення Інструкції зі статистики зарплати, відповідно до п. 3.8 якої суми вихідної допомоги при припиненні трудового договору не належать до фонду оплати праці, а тому не можуть враховуватись при наданні податкової соціальної пільги. Приводячи свій розрахунок, зазначає, що соціальна пільга до нарахованих йому виплат була застосована обґрунтовано, та виплачена лише 30.05.2017 року, а повинна була застосована при розрахунку при звільненні. Зазначає, що рішення суду від 11.05.2017 року про стягнення на його користь матеріальної допомоги на оздоровлення підлягало негайному виконанню, не пізніше наступного дня - 12.05.2017 року, тобто в день його звільнення відповідач зобов'язаний був виплатити ці кошти, застосувавши до них податкову соціальну пільгу.

Позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, але про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що загальна сума виплат нарахована відповідачем ОСОБА_3 у травні 2017 року становить 3274,27 грн., що перевищує дохід до якого може бути застосована податкова пільга, тому сума в розмірі 144,00 грн. набута позивачем безпідставно. Крім того, виплати, на які посилається позивач, пов'язані з виконання рішенням суду та не пов'язані з остаточним розрахунком при звільненні.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Як вбачається із цивільної справи, що розпорядженням голови профкому об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки ПАТ «Сумське НВО» від 12.05.2017 року №01/06-08 ОСОБА_3 звільнено з посади консультанта з правових питань за п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із скороченням чисельності (а.с. 16).

Як визнано сторонами позивач працював по 2 години три дні на тиждень: понеділок, середа, п'ятниця з 16 до 18 години. П'ятниця 12.05.2017р. був останнім днем його роботи.

Платіжним дорученням від 12.05.2017 року ОСОБА_3 було перераховано 1733,29 грн. заробітної плати за травень 2017 року (а.с. 19, 21).

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 11.05.2017 року стягнуто з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське НВО» на користь ОСОБА_3 матеріальну допомогу на оздоровлення при наданні щорічної відпустки у 2016 році в розмірі 1300,00 грн. та допущено негайне виконання рішення в цій частині (а.с. 24).

На виконання вказаного рішення суду відповідачем 22.05.2017 року на рахунок ОСОБА_3 було перераховано 1046,50 грн. (а.с. 20).

29.05.2017 р. через помилкове застосування податкової соціальної пільги, яка передбачена ст. 169.1.1 Податкового кодексу України, позивачу була виплачена остання сума заробітної плати в розмірі 144,00 грн., яка підлягала виплаті у зв'язку із звільненням через несвоєчасну виплату матеріальної допомоги на оздоровлення за 2016 р.

Отже, останнім днем виплати суми розрахунку, колегія суддів визнає 29.05.2017 р. і відхиляє доводи апеляційної скарги щодо визнання датою останнього дня розрахунку у зв'язку із зарахування коштів на його особистий рахунок 30.05.2017 р.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України, обов'язковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Пунктом 8 Порядку передбачено, що нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Враховуючи, що на момент звільнення позивача належні йому від підприємства суми розрахунку при звільненні, в т.ч. сума матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 144,00 грн., присуджена за рішенням суду, не були виплачені в день його звільнення, та помилково визнана судом першої інстанції як набута безпідставно, місцевий суд через порушення норм матеріального права прийшов до хибного висновку від відсутність підстав для стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Представлений відповідачем розрахунок середньої заробітної плати за годину становить 50,00 грн., але оскільки допущена помилка при визначені відпрацьованих годин у квітні місяці в довідці-розрахунку від 01.08.2017р., що передував місяцю в якому відбулось звільнення позивача, колегія суддів визнає розмір середньої заробітної плати за годину у розмірі 52,00 грн. (2600грн.:50днів(березень - 26дн.+ квітень 24дн.), а розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за 12 робочих годин (6 робочих днів ) у період з 13.05.17 р. по 26.05.17р. становить 624,00 грн., який підлягає стягненню на користь позивача.

Щодо інших позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного.

Суд першої інстанції відмовив у задоволенні позовних вимог в повному обсязі через визнання вимоги про стягнення недоплаченої суми матеріальної допомоги на оздоровлення необґрунтованою, отже з цих підстав залишені без задоволення і похідні вимоги про зобов'язання проведення індексації та нарахування компенсації втрати частини грошових коштів доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Відповідно до статей 33,34 Закону України «Про оплату праці» індексація індивідуальної заробітної плати в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Проте, оскільки звільнення відповідача відбулось 12.05.2017 р., а остання сума розрахунку була виплачена установою 29 числа цього місяця, залишкова сума розрахунку не підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого Кабінетом міністрів України від 07.05.1998р. №663

Вимоги позивача про індексацію невиплаченої суми розрахунку з наведених підстав задоволенню не підлягає.

За змістом частини другої статті 2 Закону України від 24.03.1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці» структура заробітної плати складає із основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До структури додаткової заробітної плати входить винагорода за працю понад установленої норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особові умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Відповідно до п. 2.2 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004р. № 5, зареєстрованого в міністерстві юстиції України 27.01.2004р. 0а № 114/8713, до складу фонду додаткової заробітної плати не входить виплата середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Як вже визначалось статтею 34 цього Закону передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати і провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Отже, зазначені норми матеріального права дають підстави для висновку, що в разі невиплати звільненому працівникові з вини власника або уповноваженого ним органу суми розрахунку при відсутності спору про розмір, з роботодавця підлягають стягненню компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст.ст.3,4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць, після утримання податків та обов'язкових платежів на індекс інфляції в період невиплати доходу. Виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року N 159 затверджено порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових коштів доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Пунктом 4 цієї Постанови передбачено, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Проаналізувавши норми матеріального права, колегія суддів визнає, що залишок суми розрахунку у розмірі 144,00 грн. через порушення строків виплати, підлягає компенсації, тому вимога про проведення нарахування компенсації на невиплачену суми заробітної плати в день звільнення є обґрунтованою і підлягає задоволенню.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції ухвалює нове рішення у разі порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права

За таких обставин, колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції і ухвалює нове, яким позов задовольняє частково: стягує на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 624,00 грн., з нарахуванням компенсації у зв'язку із порушення строків виплати на невиплачену суму заробітної плати в розмірі 144,00 грн., з утриманням обов'язкових платежів та податків.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з ПАТ «Сумське науково-виробниче об'єднання» на користь держави підлягає стягненню 640,00 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 704,00 грн. - за розгляд справи апеляційним судом, а всього 1344,00 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 серпня 2017 року скасувати і ухвалити нове.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Об'єднаної первинної організації профспілки працівників машинобудування та металообробки Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 624,00 грн. з нарахуванням компенсації у зв'язку з порушенням строків виплати на частину невиплаченої заробітної плати, з утриманням обов'язкові платежів та податків.

В решті частини позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Сумське науково-виробниче об'єднання» на користь держави судовий збір у розмірі 1344,44 грн. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанціях.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: