Номер провадження: 22-ц/785/3829/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2017 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Сєвєрової Є.С.,

суддів Гірняк Л.А., Дрішлюк А.І.,

за участю секретаря Поліхранової Ю.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

09.06.2016 року ПАТ ОСОБА_3 «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 25 438,79 грн., посилаючись на те, що 02.11.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, згідно якого ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 3 500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка платежі належним чином не здійснювала, у зв'язку з чим станом на 30.04.2016 р. виникла заборгованість у розмірі 25 438 гривень 79 копійок, яку просить стягнути на користь банку.

Заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2016 року позов задоволено.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, подала апеляційну скаргу, просить заочне рішення скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши доводи апеляційної скарги, заперечення на них, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої інстанції та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконала кредитні зобовязання, тому є підстави для стягнення боргу в повному обсязі.

Проте до такого висновку суд дійшов із порушенням норм процесуального та матеріального права.

Судом встановлено, що 02.11.2011 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір про отримання кредиту у розмірі 3 500 гривень, у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення за умовами договору (а.с.7,8-9).

Відповідачка підтвердила свою згоду на те, що підписана заява позичальника разом з умовами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та тарифами складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві (а.с.10-33).

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором від 02.11.2011 року сума боргу станом на 30.04.2016 року становить 25 438 гривень 79 копійок, яка складається з: заборгованість за кредитом 2 867 гривень 21 копійки; заборгованість по процентам за користування кредитом 17 834 гривень 02 копійок; заборгованість за пенею та комісією 3 050 гривень, штраф (фіксована частина) 500 гривень; штраф (процентна складова) 1 187 гривень 56 копійок (а.с.6).

22.09.2016 року ОСОБА_2 звернулася із заявою про застосування строку позовної давності (а.с.51), проте суд першої інстанції оцінки таким доводам не надав, пославшись на здійснення оплати в останнє 30.04.2016 року, однак розрахунок боргу таких відомостей не містить, останній платіж здійснено 23.08.2013 року в розмірі 80,54 грн. та 210 грн. (а.с.6).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У силу статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вбачається з матеріалів справи, що кредит був виданий на рік шляхом надання картки, відтак сплинув 02.11.2012 року, останній платіж здійснено 23.08.2013 року, тому для стягнення тіла кредиту обчислення строку давності починається з 02.11.2012 року, а для решти платежів - з 23.08.2013 року.

Із позовом до суду банк звернувся 09.06.2016 року (а.с.4), тобто поза межами трирічного строку давності за тілом кредиту, а також по пені та штрафам, для яких існує скорочений строк позовної давності, по процентам за користування коштами стягнення можливе в межах трирічного строку позовної давності.

Таким чином, суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, не визначив строк, з якого починається обчислення строку позовної давності, тому стягненню з відповідача підлягають 17834,02 грн. заборгованості за процентами, а в решті позов є безпідставним.

Крім того, ОСОБА_2 є інвалідом 2 групи, повинна була бути звільнена від сплати судових витрат, які покладені на неї безпідставно (а.с.54).

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, допустив порушення норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню із ухваленням нового про часткове задоволення позову.

Не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги про те, що договір не підписано, оскільки факт підписання анкети відповідачкою підтверджений, анкета є заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, що допускається законодавством, і доказів на підтвердження того, що був укладений договір на інших умовах не надано, доказів на підтвердження отримання коштів на інших умовах, аніж викладених банком також не надано.

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Крім того, позивачкою подано заяву про застосування строку позовної давності, що допускається лише за умов правомірності вимог позивача.

Зміст позовної заяви та підписані умови свідчать про те, що договір був укладений на один рік.

Під час перебування справи в провадженні апеляційного суду відповідачка звернулася із позовом до суду першої інстанції про визнання незаконним нарахування боргу, визнання умов надання кредиту незаконним, провадження відкрито 29.05.2017 року, тобто після ухвалення рішення судом у цій справі, а тому суд апеляційної інстанції не вправі брати до уваги обставини, які не існували на час вирішення справи судом першої інстанції. У разі встановлення істотних обставин під час розгляду вони можуть бути підставою для перегляду з інших процесуальних підстав.

Зважаючи на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 304, п.2ч.1 ст.307, 309, 313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 26 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» заборгованість за процентами в розмірі 17834,02 грн., в решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: