Справа № 752/2182/17
Провадження № 2/752/2726/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
22.09.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Колдіної О.О.
з участю секретаря - Якушко Т.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,
позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу за договором позики в розмірі 66 171,33 гривень з врахуванням 3 % річних від суми позики та інфляційних збитків, судових витрат у справі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04.05.2016 р. відповідач ОСОБА_2, за згодою дружини ОСОБА_3, отримав в борг від позивача грошові кошти в національній валюті в розмірі 64 000 гривень та зобов»язувався їх повернути до 04.11.2016 р., однак свої зобов»язання не виконав і в добровільному порядку позику не повертає.
Позивач зазначає, що Позичальник ОСОБА_2 діяв за згодою дружини, ОСОБА_3, а тому сума боргу підлгає стягненню в солідарному порядку.
З врахуванням положень ч.2 ст.625 ЦК України позивач просить стягнути з відповідачів суму позики в розмірі 64 000 гривень, 3 % річних від суми позики в розмірі 430,53 гривень та інфляційні збитки в розмірі 1 740 гривень.
В судове засідання позивач не з»явився, надавши клопотання про підтриманняч позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи за його відсутності.
Відповідачі в судове засідання не з»явились, повідомлялись судом за місцем реєстрації фізичної особи. Судові повістки повернулись до суду за закінченням терміну зберігання.
На підставі положень ст.ст.224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов"язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Згідно з ч.2 ст.1047 Цивільного кодексу України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до домовленості, укладеної між сторонами, ОСОБА_2 зобов»язався повернути суму боргу до 04.11.2016 р.
На підставі ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З боку відповідача ОСОБА_4 суду не надано доказів на підтвердження виконання ним своїх зобов»язань щодо повернення суми боргу.
Відповідно до пункту 3 Договору, Позичальник ОСОБА_2 діяв за згодою дружини, ОСОБА_3, справжність підпису якої на заяві засвідчено нотаріусом Щавлевою І.В. 04.05.16 р. за реєстр.№69.
Однак, укладення договору позики за згодою дружини, не породжує в даному випадку у неї обов»язку щодо повернення грошових коштів, отриманих в борг, оскільки правовідносини за договором позики виникли між сторонами правочину.
Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення суми боргу за Договором позики в розмірі 64 000 гривень підлягають задоволенню частково, а сума боргу підлягає стягненню з Позичальника - ОСОБА_3.
Підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу та інфляційних збитків, виходячи з наступного.
Норми чинного законодавства, що регулюють даний вид правовідносин, а саме ч.1 ст.1050 ЦК України, чітко визначає наслідки порушення договору позичальником.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошоу суму відповідно до ст.625 ЦК України. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов»язаний сплатити неустойку відповідно до ст.549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст..1048 цього Кодексу.
Тобто, у разі несвоєчасного повернення грошових коштів позичальником позикодавець має право вимагати повернення суми боргу з врахуванням 3% річних від суми боргу та інфляційних збитків за період невиконання зобов»язань.
Розрахунок 3% річних від суми боргу та інфляційних втрат, проведений позивачем, ґрунтується на нормах чинного законодавства щодо порядку проведення розрахунку, а тому може бути взятий судом до уваги.
З огляду на викладені обставини позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.
Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені витрати, а зокрема суму судового збору, яка підлягає стягненню з ОСОБА_2.
Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми боргу задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 64 000 гривень 00 копійок, 3 % річних за несвоєчасне виконання зобов»язання в розмірі 430 гривень 53 копійки, судовий збір в сумі 640 гривень 00 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 2300 гривень.
В частині позовних вимог до ОСОБА_3 відмовити.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя