РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року. м. Володимир-Волинський

Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого судді Вітера І.Р.

за участю секретаря Столярчук Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Володимир-Волинський цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, відшкодування моральної шкоди обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 09 лютого 2017 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики , за яким він передав відповідачу 10000 доларів США. Даний факт підтверджується розпискою складеною відповідачем ОСОБА_2 власноручно.

Згідно даної розписки відповідач зобовязався повернути позивачу 10000 доларів США до 19 лютого 2017 року. Розписка складалася у присутності свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

27.02.2017 року ним на адресу відповідача направлено вимогу про сплату коштів за розпискою.

На час звернення до суду, кошти у вказаному розмірі відповідачем не повернуті. Зазначає, що у звязку з цим, йому завдано психологічних страждань, які негативно відобразилися на його роботі, родині та сімейному бюджеті, тому, окрім стягнення з відповідача наданих у борг коштів у розмірі 10000 доларів США, що еквівалентно 268807 грн., також просить стягнути з нього 3 % річних в сумі 552,34 грн., судовий збір та 1000 грн. моральної шкоди.

Позивач під час судового розгляду 07.09.2017 року в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 повторно в засідання не зявився жодного разу без поважних причин, хоча заздалегідь повідомлявся належним чином, про що є докази в матеріалах справи у вигляді поштових повідомлень, які повернулися до суду із відмітками пошти щодо повернення їх суду за закінченням терміну зберігання так відмови від одержання їх відповідачем, що вважається належним його повідомленням згідно вимог чинного законодавства. Від нього не надійшло заяви про відкладення справи слуханням або про причини не явки.

Згідно із ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Статтею 10 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 2 ст. 640 ЦК України, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у 10 разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

За приписом ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами, а ст. 625 цього Кодексу визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

У відповідності з вимогами ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були ним одержані у меншій кількості ніж встановлено договором.

Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

У справі № 6-63цс13, № 6-50цс16 та в інших справах Верховний Суд України зробив правовий висновок у відповідності до якого:

«Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору , але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.»

Таким чином в даній справі підлягає зясуванню правова природа договору, чи мав місце договір позики та чи було здійснено передачу грошових коштів .

У відповідності з вимогами ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики , за яким позивач передав відповідачу 10000 доларів США. Даний факт підтверджується розпискою від 09 лютого 2017 року складеною відповідачем ОСОБА_2 власноручно, у відповідності до якої він зобовязався повернути позивачу 10000 доларів США до 19 лютого 2017 року. Розписка складалася у присутності свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Дану обставину підтвердив в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, який суду пояснив, що 09 лютого 2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, за яким позивач передав відповідачу 10000 доларів США. Даний факт був підтверджений розпискою від 09 лютого 2017 року написаною ОСОБА_2 власноручно, де він зазначив, що зобовязується повернути позивачу 10000 доларів США до 19 лютого 2017 року. Розписка складалася у його присутності, а також в присутності свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

У відповідності з Академічним тлумачним словником української мови, слово «повертати» (в контексті розписки) необхідно тлумачити як «віддавати назад що-небудь узяте».

Оцінюючи зміст розписки, суд приходить до висновку, що за формою та змістом вказана розписка містить всі необхідні умови передбачені договором позики, а саме містить посилання на отримання цих коштів, суму позики та строк позики, тому повинна бути розцінена саме як договір позики.

На час розгляду справи в суді відповідач не повернув позивачу борг в сумі 10000 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют НБУ (станом на день проведення розрахунку позивачем 16.03.2017 року сто доларів США =2688,07 грн.), становить 268807 грн.

З 19.02.2015 року відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобовязання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої договором та законом.

У п. 18 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що за змістом статті 552, частини другої статті 625 ЦК інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як вбачається з матеріалів справи прийняті зобов'язання відповідач не виконав, в обговорені договором строки, грошову суму позивачу не сплатив, а тому повинен сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних.

Сума заборгованості за розпискою становить 268807,00 грн. Час прострочення з 19.02.2017 року по 16.03.2017 року 25 діб.

Розрахунок трьох відсотків річних: 3% х 268807 х 25 : 365 = 552,34 грн.

Таким чином, стягненню підлягає сума боргу 268807 грн. 00 коп. за борговою розпискою від 09.02.2017 року, 3% річних від простроченої суми зобов'язання, починаючи з 19.02.2017 року по 16.03.2017 року у сумі 552 грн. 34 коп., а всього 269359 грн. 34 коп.

За приписами ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Стороною позивача на підтвердження його позовних вимог було надано оригінали розписок відповідача, натомість останньою будь-яких доказів на спростування таких доводів надано не було.

Враховуючи викладене суд знаходить доведеним факт отримання відповідачем у борг від позивача 10000 доларів США, а тому у звязку із невиконанням договірних зобовязання щодо повернення таких грошових коштів вони підлягають стягненню у судовому порядку з урахуванням 3% за період прострочення.

При цьому не підлягають задоволенню позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди з огляду на таке.

За змістом ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 31.03.1995 року, № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Обовязковою умовою відшкодування моральної шкоди встановленою законом є наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, разом з тим при вирішенні спору по суті судом таких обставин встановлено не було.

Правовідносини, що виникли між сторонами в справі, є договірними, тому відшкодування моральної шкоди у випадку їх порушення законом не передбачено, а тому позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн. не підлягають задоволенню.

За правилами ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача сплачену ним суму судового збору в розмірі 2693,59 грн. пропорційно до задоволених позовних вимог

Керуючись ст.ст. 10-11, 57-64, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 509, 510, 524, 525, 526, 533, 626, 629, 1046-1048 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, 04 грудня 1991 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 268807 грн. ( двісті шістдесят вісім вісімсот сім) гривень (що еквівалентно 10000 доларам США) боргу за розпискою від 09 лютого 2017 року) та 3% річних від простроченої суми зобов'язання у сумі 552 (п'ятсот п'ятдесят дві) грн. 34 коп., а всього 269359 (двісті шістдесят дев'ять тисяч триста п'ятдесят дев'ять) грн. 34 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, 04 грудня 1991 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 2693 (дві тисячі шістсот дев'ятсот три) грн. 59 коп. судового збору.

У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заочне рішення може бути переглянуто Володимир-Волинським міським судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду в загальному порядку.

Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Володимир-Волинський міський суд протягом 10 днів із дня його проголошення, а якщо він не був присутнім у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, має право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий (підпис)

Згідно з оригіналом.

Суддя Володимир-Волинського міського суду І.Р. Вітер