Справа № 344/2206/17
Провадження № 22-ц/779/1365/2017
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Томин
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Томин О.О.

суддів: Пнівчук О.В., Максюти І.О.

за участю секретаря Бойчука Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Управління пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 17 липня 2017 року, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Управління пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську про стягнення заборгованості невиплаченої пенсії та компенсації втрати частини доходів.

12 червня 2017 року позивач подав до суду уточнюючу позовну заяву, просив стягнути з Управління пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську інфляційні втрати та 3% річних від суми боргу, посилаючись на відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлену статтею 625 ЦК України.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що невиконання грошового зобов'язання у сумі 80114,71 грн., що виникло між сторонами на підставі рішень суду про перерахунок та виплату недоплаченої суми державної та додаткової пенсії відповідно до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У зв'язку з наведеним просив суд стягнути з Управління пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську інфляційні втрати від суми боргу за 2014-2016 роки в сумі 64572,45 грн. та 3% річних від суми боргу за 2013-2016 року в сумі 9613,76 грн., а всього - 74186,21 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 17 липня 2017 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з'ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що відповідач своєчасно не виплатив нараховану позивачу пенсію, чим порушив свої грошові зобов'язання, а тому зобов'язаний виплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Вважає неправомірним висновок місцевого суду про те, що дані правовідносини не передбачають застосування ст. 625 ЦК України, оскільки вирішення питання про стягнення коштів як заборгованості невиплаченої допомоги, яка нарахована у разі виконання рішення адміністративного суду, відноситься до юрисдикції цивільних судів.

За змістом ст. 509 ЦК України, зобов'язання можуть виникати з підстав, установлених ст. 11 ЦК України, зокрема, з рішення суду.

При цьому судом не враховано положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких нарахована, однак не виплачена з вини пенсійного фонду сума пенсії виплачується за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів.

На підставі наведеного, апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

В судовому засіданні апелянт вимоги апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Представник відповідача апеляційну скаргу не визнав, просив суд відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що положення ст. 625 ЦК України на спірні правовідносини не поширюються, оскільки між сторонами не існує грошових зобов'язань. А тому підстави для задоволення позову відсутні.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Як правильно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_2 є інвалідом ІІІ групи, учасником ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, віднесений до першої категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, одержує пенсію по інвалідності і на нього поширюється дія Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 3, 10-11).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 02.12.2010 року (залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 24.10.2012 року) визнано неправомірними дії та зобов'язано управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську провести перерахунок та виплатити ОСОБА_2 недоплачену суму державної та додаткової пенсії за період з 16.02.2009 року по 31.08.2010 року відповідно до ст.ст. 50, 54, ч. 4 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з урахуванням уже виплачених сум.

Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2012 року визнано неправомірною бездіяльність управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську щодо відмови в перерахунку пенсії по інвалідності ОСОБА_2 у відповідності до ст.ст. 50, 54, 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» та ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Зобов'язано провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст.ст. 50, 54, ч. 4 ст. 67 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» за період з 10.09.2010 року, як інваліду ІІІ групи у розмірі 6 мінімальних пенсій за віком, додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю - 50% мінімальної пенсії за віком, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум. Зобов'язано провести перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_2 відповідно до ст. 13 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» як інваліду війни ІІІ групи у розмірі 30% прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, виходячи з розміру мінімальної пенсії за віком, визначеної відповідно до ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», з урахуванням виплачених сум (а.с. 4-6).

Встановлено також, що Управлінням державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Івано-Франківській області внесено дані рішення до Реєстру рішень, виконання яких гарантується державою, в порядку «першої черги» задоволення вимог заявників (а.с. 20-23).

Згідно із довідками Управління Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківську від 01 лютого 2017 року №№571, 572, на виконання рішень суду управлінням нараховано ОСОБА_2 доплату за період з 16.02.2009 року по 31.08.2010 року в розмірі 45057,04 грн., за період з 10.09.2010 року по 22.07.2011 року в розмірі 35057,67 грн. При цьому зазначено, що виплата коштів не проводилася у зв'язку з відсутністю фінансування з Державного бюджету (а.с. 10-11).

Як передбачено ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Частиною другою статті 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», яка регламентує виплату пенсій за минулий час, передбачено, що нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що призначає і виплачує пенсію, виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком з нарахуванням компенсації втрати частини доходів. При цьому компенсація втрати частини пенсії у зв'язку з порушенням строків її виплати пенсіонерам здійснюється згідно із законом.

Питання, пов'язані зі здійсненням компенсації громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, врегульовані Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України для реалізації згаданого Закону.

Разом з тим, як передбачено ст.ст. 11, 31 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог. Визначення предмету та підстав заявленого позову належить виключно позивачу.

Ст. 118 ЦПК України встановлено, що позов пред'являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції. Відповідно до змісту п. 5 ч. 2 ст. 119 ЦПК позовна заява повинна містити зазначення підстави позову - обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, які об'єктивуються у поданих доказах. Тому у випадку зміни позивачем своїх позовних вимог (предмету або підстав позову тощо), такі зміни повинні бути викладені у письмовій формі, встановленій для позовної заяви.

Зі змісту позовної заяви та уточненої позовної заяви від 12.06.2017 року вбачається, що обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення 64572,45 грн. інфляційних втрат та 9613,76 грн. - 3% річних від суми боргу, позивач посилався на відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлену статтею 625 ЦК України, на підтвердження чого здійснив в позовній заяві відповідні розрахунки (а.с. 1-2, 27).

Разом з тим, в ході розгляду справи позивач у визначеному законом порядку підстав позову не змінював.

Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобов'язання.

При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень ст. 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами іншого законодавства.

Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні, а також до податкових, бюджетних відносин цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що підстави для задоволення позову в обраний позивачем спосіб, відсутні.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку. Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 17 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Томин О.О.

Судді: Пнівчук О.В.

Максюта І.О.