МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ____________
Пр. № 2/521/1413/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2017 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді - Сегеди О.М.

при секретарі - Тищенко Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

У жовтні 2016р. ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом до Одеської міської ради, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_3, яка з 1987 року по 20 червня 1989 рік перебувала в зареєстрованому шлюбі з її рідним братом ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Зазначала, що після смерті брата, вона продовжувала спілкуватися та підтримувати відносини з ОСОБА_3, з якою разом проводили свята, та часто приїжджали один до одного у гості. Після погіршення в 2010 році стану здоров'я ОСОБА_3, вона стала проживати разом із нею у кімнаті АДРЕСА_1, яка належала померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 28 листопада 2011 року. Вказувала, що з 2010 року у них з померлою був єдиний бюджет, вони були пов'язані спільним побутом, взаємними правами та обов'язками, вона особисто здійснювала за нею постійний догляд, як за членом своєї сім,ї, допомагала останній у побуті, купувала їй ліки, після її смерті, здійснила її поховання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді кімнаті АДРЕСА_1, яка належала померлій на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 28 листопада 2011 року.

Оскільки померла була самотньою людиною, то спадкоємців першої черги за законом у померлої не було. Крім того, померла при житті заповіт не склала.

Позивачка зазначала, що вона, як спадкоємиця четвертої черги за законом в установлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3, але їй було відмовлено у їх видачі, оскільки позивачка не надала нотаріусу доказів проживання з померлою однією сім'єю.

Посилаючись на вказані обставини, позивачка просила суд встановити факт її проживання з ОСОБА_3 однією сім'єю з 2010р. по день її смерті, та визнати за нею у порядку спадкування за законом право власності на кімнату АДРЕСА_1

Представник позивача, діюча за довіреністю від 29.07.2016 року в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити (а.с. 26).

Представник Одеської міської ради, діюча за довіреністю від 26 грудня 2016 року в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі (а.с.105).

Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 84 книги шостої Цивільного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_5 є рідною сестрою ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. статей 126,133,135 СК України (а.с.20, 23).

23 березня 1974р. ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 і після реєстрації шлюбу їй було надано прізвище ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу (а.с.19).

Встановлено, що 31 жовтня 1987 року був зареєстрований шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу (а.с.18).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.7).

Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді кімнаті АДРЕСА_1 яка належала померлої на праві власності на підставі свідоцтва про право власності від 28 листопада 2011 року (а.с.15,16).

27 лютого 2012 року право власності ОСОБА_3 на кімнату АДРЕСА_1 було зареєстровано у Комунальному підприємстві «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості», що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (а.с.17).

З пояснень представника позивачки в судовому засіданні встановлено, що у померлої рідних не було, так як всі померли, а позивачка є спадкоємицею четвертої черги після смерті ОСОБА_3, оскільки проживала з нею однією сім'єю з 2010 року по день смерті, та доглядала за нею протягом п'яти років.

Встановлено, що позивачка зареєстрована в квартирі АДРЕСА_2, яка належить їй на праві власності, що підтверджується копією паспорта та актом перевірки будинку від 04.08.2017 року(а.с.5).

Встановлено, що ОСОБА_2, як спадкоємець четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3, у встановлений законом строк звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Сватаненко О.В. з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, але приватним нотаріусом їй було відмовлено, оскільки позивачка не надала нотаріусу доказів проживання з померлою однією сім'єю (а.с.25).

Крім того, ОСОБА_2, як спадкоємець четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_3 звернулась до Сьомої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, але їй також було відмовлено у їх видачі, оскільки позивачка не надала нотаріусу доказів проживання з померлою однією сім'єю, що підтверджується копією спадкової справи (а.с.80-90).

Згідно довідки Будинкового управління №1 про склад сім`і та реєстрацію від 02 червня 2016 року №240, ОСОБА_2 проживала разом з ОСОБА_3 без реєстрації в кімнаті АДРЕСА_1 (а.с.22).

Свідок ОСОБА_7, яка була сусідкою померлої в судовому засіданні пояснила суду, що з померлою ОСОБА_3, яка була одинокою людиною, була знайома тридцять років. Стверджувала, що останні п'ять років померла хворіла та просила, щоб з нею хто не будь знаходився, оскільки вона себе погано почувала. Знає, що в цей період разом з ОСОБА_3 стала проживати ОСОБА_2, яка доглядала за нею, купувала їй ліки, готувала їжу. Крім того, позивачка поховала ОСОБА_3 за свій рахунок (а.с.).

Свідок ОСОБА_8, який був сусідом померлої, в судовому засіданні пояснив суду, що померлу знав з 2002 року. Останні шість років з ОСОБА_3 постійно проживала ОСОБА_2, оскільки рідних у померлої не було (а.с.125).

Свідок ОСОБА_9, який є чоловіком доньки позивачки, в судовому засіданні пояснив суду, що у ОСОБА_2 були дружні стосунки з ОСОБА_3, яка була дружиною померлого брата ОСОБА_2 При житті ОСОБА_3 часто приїзжала к ОСОБА_2 в с. Великодолинське, Овідіопольського району, Одеської області. Коли ОСОБА_3 захворіла, то ОСОБА_2 стала з нею проживати в м. Одесі та доглядати (а.с.127).

З матеріалів справи вбачається, що поховання ОСОБА_3 було здійснено ОСОБА_2, що підтверджується наявними в матеріалах справи договором-замовлення від 22 січня 2016 р. (а.с.128).

В судовому засіданні представник позивачки наполягала та стверджувала, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 2010 року по день смерті останньої, проживали однією сім'єю, у них був спільний бюджет.

Встановлення факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім'єю у період з 2010 року по день смерті останній, необхідно для визнання за позивачкою права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

З роз'яснень листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності ЦК (п. 21 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7).

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Зазначене положення поширюється щодо осіб - чоловіка або жінки, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, але перебувають в іншому зареєстрованому шлюбі; проте не поширюється щодо інших осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі з іншою особою, але проживали однією сім'єю зі спадкодавцем на інших засадах, ніж фактичні шлюбні відносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.19).

З пояснень позивачки та свідків в судовому засіданні вбачається, що ОСОБА_3, як хвора людина потребувала постійного стороннього догляду, але доказів, які б підтверджували вказані пояснення матеріали справи не містять.

Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

З змісту ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що вільний вибір місця проживання чи перебування це право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати .

Місце перебування - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік;

Місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини; особа - фізична особа;

Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена органом реєстрації з одночасним зняттям з попереднього місця проживання.

Особи, які не проживають за адресою, що зареєстрована як місце їх проживання, більше одного місяця і які мають невиконані майнові зобов'язання, накладені в адміністративному порядку чи за судовим рішенням, або призиваються на строкову військову службу і не мають відстрочки, або беруть участь у судовому процесі вбудь-якій якості, зобов'язані письмово повідомити орган реєстрації про своє місце перебування.

Відповідно до п.4 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207 громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом 30 календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Реєстрація місця проживання/перебування або зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється в день подання особою або її представником документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена одночасно із зняттям з попереднього місця проживання.

Отже, позивачка повинна була повідомити орган реєстрації про своє місце перебування, та зареєструватися за згодою ОСОБА_3 за її місцем проживання.

В матеріалах справи відсутні будь які докази того, що ОСОБА_3 надавала згоду на вселення позивачки в її кімнату, як члена своєї сім'ї.

З акту перевірки будинку від 04.08.2017 року вбачається, що в квартирі АДРЕСА_2, яка належить позивачці на праві власності крім інших родичів позивачки, проживає та зареєстрована її мати ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка також в силу свого похилого віку потребує догляду.

Тому суд критично відноситься до тверджень представника позивачки та свідків щодо постійного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 однією сім'єю з 2010 року по день смерті останньої.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки факт проживання однією сім'єю з ОСОБА_3 у період з 2010 року по день смерті померлої, позивачкою не доведений, не надано жодного допустимого доказу на підтвердження вимог про визнання цього факту.

Крім того, обставини на які посилалася позивачка в якості доказів обґрунтування позовних вимог, не знайшли підтвердження у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 1258,1264,1268,1269 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 16, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 256-259 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на спадкове майно - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда