Провадження № 2/522/2624/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«13» жовтня 2017 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства ПАТ «УкрСиббанк» за участю третьої особи ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства ПАТ «УкрСиббанк» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним та просить визнати недійсним кредитний договір №0 від 27.09.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Позивач мотивує вимоги тим, що кредитодавцем порушено вимоги ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та перед укладенням кредитного договору №0 позичальника не було письмово повідомлено про наступні умови: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобовязаннями споживача; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; орієнтовану сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право. Крім того позивач звертав увагу суду на те, що п.3.1. Договору передбачає для Банку лише один обовязок, в той же час на Позичальника покладається близько 30 обовязків. Розділ 6 передбачає для Позичальника лише два права, а Розділ 5 передбачає для Банку 15 прав. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір №0 від 27.09.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк». Позивач зазначає, що для споживача існує ризик помилково чи навіть у наслідок уведення його в оману придбати непотрібні йому кредитні послуги. Тому в законодавстві встановлені особливі порядки укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору.

В судове засідання представник позивача не з'явився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Через канцелярію суду було подано заперечення на позов, яким АТ «УкрСиббанк» позовні вимоги не визнає. В обґрунтування своїх заперечень, представник посилався на те, що відповідно до п. 9.13. спірного договору позичальником отримано інформаційний лист згідно вимог чинного законодавства України і, зокрема, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначав, що відповідно до п.8.2. договору про надання споживчого кредиту №0 від 27.09.2007 року підписанням даного Договору позичальник підтверджує, що він здатен виконувати умови даного Договору; даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обовязковими для позичальника; позичальник повністю розуміє всі умови договору, свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними. Крім того про згоду позивача з умовами укладеного кредитного договору також свідчить і те, що з моменту укладення договору він протягом певного часу виконував його умови.

Крім того, разом із заявою про розгляд справи за відсутності представника позивача до суду надано для долучення до матеріалів справи Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25.07.2017 року по справі №522/9346/16-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 27.09.2007 року, яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» суд задовольнив у повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постанова Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Встановлено, що 27.09.2007 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №0.

Зі змісту Договору про надання споживчого кредиту вбачається, що позичальником було отримано інформаційний лист відповідно до вимог ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а також що позичальник повністю розуміє всі умови договору, свої права та обовязки за цим договором та погоджується з ними.

Крім того, зясовано, що 25.07.2017 року по справі №522/9346/16-ц за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №0 від 27.09.2007 року, винесено рішення яким позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» суд задовольнив у повному обсязі.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1-6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 13.01.2006 року) Договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Частина 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Пункт 2.1. постанови Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» зазначає, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування. Така інформація була надана позивачу, що підтверджено матеріалами справи.

За таких обставин, оспорюваний договір про надання споживчого кредиту, який просить в позовній заяві Позивач визнати недійсним - цілком відповідає нормам чинного законодавства України, а позовні вимоги не спростовуються доводами Позивача.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Звертаючись до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, при цьому, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею, суб'єкт господарювання, який повинен ії надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним.

Позивач із заявою про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору до відповідача не звертався, а також не скористався правом на відкликання згоди на укладення кредитного договору згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, позивач не надав суду будь-яких належних доказів на підтвердження введення їх відповідачем ПАТ «УкрСиббанк» в оману, а також на підтвердження того, що умови кредитного договору є несправедливими.

При цьому, відповідно до змісту ст. ст. 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» саме по собі ненадання або неповне надання інформації не свідчить про введення особи в оману.

За таких обставин, до позовної заяви не залучено жодного належного доказу, які б підтверджували позовні вимоги позивача та надавали право на звернення з зазначеним позовом до суду та підтверджували обставини викладені в позовній заяві, а відтак позовні вимоги викладені у позовній заяві містять лише припущення позивача.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215, 1048- 1052,1054-1055 ЦК України, статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивача, а викладені доводи є безпідставними та необґрунтованими.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 1054-1057 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства ПАТ УкрСиббанк» за участю третьої особи ОСОБА_2 про захист прав споживачів та визнання договору недійсним.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Чернявська

13.10.2017