Справа № 712/2-2493/2009
У Х В А Л А

Іменем України

18 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Куштана Б.П. (доповідача), суддів: Джуги С.Д. і ОСОБА_1, при секретарі: Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 травня 2009 року за позовом відкритого акціонерного товариства «Сведбанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості , -

ВСТАНОВИЛА:

ВАТ «Сведбанк» (надалі Банк) звернувся у суд із позовом до ОСОБА_3 у березні 2009 р.

Просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором № 0601/1206/50-122 від 15.12.2007 р. у сумі 5682,73 грн., судові витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн. і 56,83 грн. у відшкодування державного мита.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 08 травня 2009 р. позов задоволено повністю.

ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Доводить про неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи. Указує, що суд мав залучити до участі в справі правонаступника ВАТ «Сведбанк» - ПАТ «ОмегаБанк». Зазначає, що Банк не довів факту наявності кредитної заборгованості у відповідача.

Суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а заочне рішення залишенню без змін, із таких мотивів.

Як видно з матеріалів справи, 15 грудня 2006 р. між Банком і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №0601/1206/50-122 (а.с.11-14), згідно з умовами якого Банк зобовязується надати позичальнику грошові кошти в розмірі, на строк і на умовах, передбачених кредитним договором, а позичальник зобовязується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом і виконати інші зобовязання у повному обсязі, у строки та на умовах, передбачені кредитним договором. Розмір кредиту в обсязі 7000 грн. надавався на споживчі цілі, а строк користування кредитом було встановлено на період із 15 грудня 2006 р. по 15 грудня 2009 р. включно. Плата за користування кредитом була встановлена в розмірі 4 % на місяць. Кредит надавався у безготівковій формі шляхом перерахування коштів на картковий рахунок позичальника, відкритий у цьому Банку на підставі заяви позичальника.

07.11.2008 р. Банк надіслав ОСОБА_3 повідомлення про зміну умов кредитного договору №0601/1206/50-122 від 15.12.2006 р. (а.с.9-10), у якому повідомлено, що станом на листопад 2008 р. у позичальника наявна заборгованість по кредитному договору, яка складає загалом 7536,55 грн. Запропоновано протягом десятиденного строку з дня отримання цього повідомлення сплатити заборгованість у повному обсязі. Попереджено позичальника, що у випадку невиконання вимог, указаних у повідомленні, Банк буде змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Банк на підтвердження заборгованості ОСОБА_3 надав довідку про стан заборгованості № 0543/332 від 18.02.2009 р. (а.с.8), згідно з якою заборгованість станом на 18.02.2009 р. складає 5 682,73 грн., із яких: 4 528,80 грн. заборгованість по кредиту; 526,58 грн. заборгованість по відсотках; 627,35 грн. пеня.

Згідно з положеннями ст.ст. 526 ч.1, 530 ч.1 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 1054 ЦК за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо позики, якщо інше не встановлено параграфом про кредит і не випливає із суті кредитного договору.

За правилами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені законом або договором.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування оскарженого рішення як необґрунтовані, суперечні нормам матеріального права, обставинам справи та письмовим доказам.

Зокрема, довід апеляційної скарги про те, що довідка (а.с.8), яку Банк надав на підтвердження заборгованості позичальника, не може вважатися належним і допустимим доказом, оскільки не підтверджує таку, не заслуговує на увагу.

Так, ОСОБА_3 не заперечує факту підписання договору та отримання коштів.

Окрім того, як видно з виокремлених матеріалів справи (№ 308/5670/17), ОСОБА_3 у червні 2017 р. звернувся у суд із заявою про скасування рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 травня 2009 р. про накладення арешту на квартиру, оскільки він погасив борг (а.с.1). Разом із цією заявою ОСОБА_3 подав довідку ТОВ ФК «Укрборг» № 637 від 20.09.2012 р. (а.с.2), відповідно до якої ОСОБА_3 по кредитному договору № 0601/1206/50-122 від 15.12.2006 р. заборгованості не має.

Тобто, ОСОБА_3 не заперечував, що в нього є заборгованість, яку погасив у 2012 р. При цьому, питання погашення заборгованості по кредитному договору виходить за часові межі спірних правовідносин, а тому правовому аналізу та оцінці апеляційним судом не підлягає.

Твердження скаржника про те, що суду першої інстанції необхідно було залучити до участі в справі замість ВАТ «Сведбанк» ПАТ «ОмегаБанк» не заслуговує на увагу, оскільки ВАТ «Сведбанк» був переіменований на ПАТ «ОмегаБанк» у 2013 р., а рішення ухвалено в 2009 р.

Довід апеляційної скарги про розгляд справи за відсутності відповідача не заслуговує на увагу як підстава для скасування рішення суду, оскільки це не призвело до неправильного вирішення справи.

Решта доводів апеляційної скарги також не можуть бути підставою для скасування оскарженого рішення як неістотні для суті спору та декларативні.

У контексті наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303 ч.1, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

1. Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

2. Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 08 травня 2009 року залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: