Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 жовтня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готра Т.Ю.,

суддів Куштана Б.П., Собослоя Г.Г.

при секретарі Чучка Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 травня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ "Приват Банк" до ОСОБА_1 про виселення,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому вказував на те, що 25 вересня 2008 року між банком та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № МKL6GK, згідно якого остання отримала грошові кошти (кредит) в сумі 40 603,23 доларів США із сплатою 15% річних за користування кредитом, кінцевим терміном повернення до 25 вересня 2018 року. В якості забезпечення виконання зобовязань за указаним кредитним договором 25.09.2008 року між сторонами було укладено договір іпотеки № МKL6GK, за умовами якого ОСОБА_1 передала в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: житловий будинок загальною площею 83,50 кв.м., який розташований за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н., с. Коритняни, вул. Миру, 37А, і належить відповідачу на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 грудня 2010 року, що набуло законної сили, звернуто стягнення на вищевказаний предмет іпотеки. А тому позивач посилаючись на норми ст.40 Закону України «Про іпотеку» та ст.109 ЖК України просив виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Закарпатська область, Ужгородський район, с. Коритняни, вул. Миру, 37А.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 13 травня 2015 року позов ПАТ КБ «Приват Банк» задоволено.

Виселено ОСОБА_1 з усіма членами її сімї та іншими мешканцями з житлового будинку, що знаходиться за адресою Закарпатська обл., Ужгородський р-н., с. Коритняни, вул. Миру, 37А.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з даним заочним рішенням відповідач ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити банку у задоволенні позову в повному обсязі.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнала, просила таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 25 вересня 2008 року між публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приват Банк» (далі по тексту - ПАТ КБ «Приват Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №MKL6GK, згідно якого остання отримала кредитні кошти в сумі 40603,23 США на придбання нерухомості, строком повернення до 25 вересня 2018 року (а.с. 5-7).

На забезпечення виконання зобовязання між сторонами було укладено договір іпотеки від 25 вересня 2008 року, згідно якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: домоволодіння загальною площею 83,50 кв.м., житлова площа 17.60 кв.м., в тому числі 33,70 кв.м. підвал, складається з однієї кімнати, що знаходиться за адресою Закарпатська обл., Ужгородський р-н., с. Коритняни, вул. Миру, 37А (а.с. 8-10).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02 грудня 2010 року позов ПАТ «Приват Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №MKL6GK від 25.09.2008 року, в розмірі 40774,19 доларів США звернуто стягнення на будинок та земельну ділянку, який розташований за адресою: Закарпатська обл., Ужгородський р-н., с. Коритняни, вул. Миру, 37А, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки №MKL6GK від 25.09.2008 року) Закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приват Банк» (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, ) з укладенням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПриваБанку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с. 11-12).

Зазначене рішення суду набрало законної сили.

Відповідно до ч. 1 ст. 575 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, це вид забезпечення виконання зобовязання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, передбаченому цим Законом.

За змістом частин першої, другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

За змістом частини третьої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше жиле приміщення, за винятком випадків, зазначених у відповідному житловому законодавстві.

Відповідно до частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Зі змісту зазначених норм убачається, що вимога письмового попередження про добровільне звільнення житлового приміщення стосується лише такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки, як позасудове врегулювання на підставі договору, і не застосовується в порядку звернення стягнення за рішенням суду. Задоволення позову про виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку». З урахуванням частини другої статті 39 цього Закону відповідне рішення може бути прийняте судом (за заявою іпотекодержателя) одночасно з прийняттям рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки.

24 березня 2014 року ПАТ КБ «Приват Банк» надіслав на адресу ОСОБА_1 вимогу про звільнення нерухомого майна: житлового будинку загальною площею 83,5 кв.м., житлова площа 17,6 кв.м., що знаходиться за адресою: Закарпатська обл., с. Коритняни, вул.. Миру, буд 37А, у тридцятиденний строк з дня отримання цієї вимоги боржником, разом із усіма незареєстрованими у предметі іпотеки членами сімї та іншими мешканцями (а.с. 13). 02 квітня 2014 року ОСОБА_1 отримала зазначену вимогу, що стверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 15). Однак у строк, встановлений банком, отриману вимогу не виконала і будинок не звільнила.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР). Аналогічні висновки містяться у Постанові Верховного Суду від 18 березня 2015 року по справі 6-39цс15.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

З матеріалів справи слідує, що вище вказаний житловий будинок був придбаний за рахунок кредиту банку, повернення якого було забезпечено іпотекою указаного жилого приміщення, а тому виселення відповідача можливе без надання іншого жилого приміщення (ч.2 ст. 109 ЖК УРСР).

Встановивши, що в іпотеку було передано житловий будинок, який був придбаний за рахунок кредитних коштів, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині виселення відповідача ОСОБА_1.

Стосовно рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про виселення членів сімї відповідача та інших мешканців житлового будинку, що знаходиться за адресою Закарпатська обл., Ужгородський р-н., с. Коритняни, вул. Миру, 37А, то колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні цих вимог, оскільки не можуть бути виселені невідомі особи, які не є стороною в цивільному процесі, зокрема відповідачем, які до участі у справі судом в якості співвідповідача не залучались і до яких вимоги банком не предявлялись.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 309 ЦПК України слід змінити, а саме скасувати в частині задоволення позовної вимоги банку про виселення членів сімї відповідача та інших мешканців житлового будинку, що знаходиться за адресою Закарпатська обл., Ужгородський р-н., с. Коритняни, вул. Миру, 37А, ухваливши в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цієї позовної вимоги, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року змінити, скасувавши його в частині виселення членів сімї ОСОБА_1 та інших мешканців житлового будинку, що знаходиться за адресою Закарпатська обл., Ужгородський р-н., с. Коритняни, вул. Миру, 37А, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цієї позовної вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» - відмовити.

У решті заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 травня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча

Судді