Номер провадження 2/229/1344/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

24 жовтня 2017 року Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Петрова Є.В.,

при секретарі Польської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Дружківка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що в сім'ї часто виникали сварки, які привели до втрати між ним та відповідачкою почуття взаєморозуміння та поваги один до одного. В лютому 2017 року подружжя припинило шлюбні відносини і з цього часу позивач з дітьми мешкає за іншою адресою. Де в теперішній час мешкає відповідачка позивачу не відомо, оскільки зв'язку з нею він не підтримує. Від сумісного мешкання з відповідачкою подружжя має двох дітей: доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, які в теперішній час мешкають з позивачем. Зазначає, що за весь минулий час відповідачка не поцікавилась здоров'ям дітей, зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя. Вважає, що сім'я розпалась остаточно і зберегти її не можливо. Просить розірвати шлюб між ним та відповідачкою, зареєстрований 20 липня 2001 року Дружківським відділом РАЦС Донецької області, актовий запис №186, неповнолітніх дітей залишити для подальшого проживання із позивачем.

В судове засідання, позивач не з'явився, проте надав заяву слухати позов за його відсутності, наполягає на позові в повному обсязі, просить після розірвання шлюбу дітей залишити із ним/а.с.15/

Представник Органу опіки та піклування Дружківської міської ради у судове засідання не з'явився, службою у справах дітей було надано клопотання слухати позов без їх участі. Надали висновок, згідно з яким вважають доцільним визначити місце проживання дітей з батьком (а.с. 33-34).

Відповідачка в судове засідання повторно не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, не надала суду заяву про поважність пропуску судового засідання або про розгляд справи у її відсутність, заперечень на позовну заяву також не надала, не повідомила суду, яке прізвище після розірвання шлюбу бажає залишити. Селищним головою Левчинським В.В. надано розписку про неможливість вручення повістки про виклик відповідачці у зв'язку з відсутністю ОСОБА_2, та акт обстеження будинку, що підтверджує факт непроживання відповідачки за зазначеною адресою (а.с. 40). Відповідачку було повідомлено про час і місце розгляду справи шляхом розміщення об'яви на офіційному сайті «Судова влада» (а.с. 38).

Суд вважає за можливим розглядати справу у відсутність відповідачів та ухвалити заочне рішення по даній справі в порядку ст.ст. 224, 225 ЦПК України.

Суд, дослідивши усі докази зібрані в справі у їх сукупності, виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи, враховуючи норми діючого законодавства, яким врегульовані встановлені судом правовідносини, суд дійшов до таких висновків.

Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, що випливають із сімейного законодавства, пов'язані з розірванням шлюбу.

У відповідності до вимог ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається .

Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. За правилами, встановленими ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом установлено, що сторони по справі зареєстрували шлюб 20 липня 2001 року, свідоцтво про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 20 липня 2001 року, актовий запис № 186 зроблено відділом реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області /а.с. 5/.

Від шлюбу подружжя має двох дітей, -

неповнолітня донька - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 від 25 лютого 2003 року, актовий запис № 310, зроблено відділом реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області /а.с. 6/;

малолітня донька - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, свідоцтво про народження серії НОМЕР_3 від 11 серпня 2012 року, актовий запис № 5, зроблено виконавчим комітетом Райської селищної ради міста Дружківки Донецької області /а.с. 7/.

Діти перебувають на утриманні і вихованні позивача, мати з 2016 року постійно перебуває в Російській Федерації, життям дітей не цікавиться, матеріальної допомоги не надає.

Що стосується прав малолітньої ОСОБА_5 та неповнолітньої ОСОБА_3, то орган опіки та піклування Дружківської міської ради, надав висновок, складений на підставі бесіди із зацікавленими особами та вивченні наданих документів, в якому зазначив, що питання щодо визначення місця проживання дітей було розглянуто на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, яке відбулося 05.10.2017 року. Ознайомившись із матеріалами справи члени комісії прийшли до висновку, що на теперішній час буде доцільним визначити місце проживання неповнолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та малолітньої ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, з батьком ОСОБА_1.

Відповідно до положень ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання.

Урахування думки дитини щодо її життя передбачає й ст. 12 Конвенції з прав дитини, в якій записано, що Конвенція зобов'язує держави-учасниці забезпечити дитині, здатній формулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що стосуються її, і цим поглядам має приділятись належна увага, згідно з віком дитини та зрілістю.

Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12..2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" згідно якої, при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати.

У силу ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцять років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Допитана в судовому засіданні, з її згоди, неповнолітня ОСОБА_3, суду пояснила, що вона з малолітньою сестрою ОСОБА_1 на даний час проживають з батьком, і хочуть проживати разом з ним, просила визначити місце їх з сестрою проживання з батьком, позивачем по справі, ОСОБА_1. Пояснила, що мати зловживала алкогольними напоями, виїхала до Російської Федерації у літку 2016 року. З цього часу життям дітей не цікавиться, матеріальної допомоги не надає, зі святами не вітає, подарунки на день народження не передає через знайомих.

Допитана в судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_6, пояснила, що знає родину ОСОБА_1 з 2010 року, на протязі всього часу мати дітей ОСОБА_2 зловживала алкогольними напоями, не займалась вихованням дітей, діти перебувають під доглядом батька, з літа 2016 року ОСОБА_2 виїхала и з цього часу до дітей не з'являлась.

Судом установлено, що на даний час подружжя мешкає окремо один від одного, спільного господарства не веде, стосунки не підтримують, шлюб не бажають зберегти, клопотань щодо строку для примирення не надходило.

Враховуючи, що регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння, а держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу, суд вважає встановленим, що між сторонами втрачено взаєморозуміння, збереження сім'ї та поновлення шлюбних відносин неможливо, заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті права сторін та дітей. Суд не вбачає за необхідне застосовувати строк для примирення між подружжям, оскільки його застосування не призведе до збереження сім'ї. Суд вважає не можливим примусити позивача або відповідача зберігати шлюб.

Згідно ч. 4. ст. 29 ЦК України, місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає.

Згідно ст.51 Конституції України, ч.6 ст.7 Сімейного кодексу України жінка та чоловік мають рівні права і обов'язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім'ї.

Згідно ст. 141 Сімейного кодексу України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Згідно ст. 161 Сімейного кодексу України під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Практикою, Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні 5 презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року), Європейський суд з прав людини наголошує, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

П.1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, гарантує кожному право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. При цьому зазначена стаття містить застереження, згідно з яким органи державної влади не можуть утручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб (пункт 2).

Враховуючи вищеназвані обставини, суд приходить до висновку, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 існує формально, а тому підлягає розірванню.

Дітей, в результаті всебічного та об'єктивного дослідженням обставин справи, суд вважає за необхідне залишити з батьком - ОСОБА_1.

Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідачка по справі, не надала суду клопотання про заміну прізвища на дошлюбне, тому суд вважає за можливе залишити відповідачці після розірвання шлюбу прізвище «ОСОБА_2».

Позивач не заявляв вимоги про розподіл судових витрат згідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ч.6 ст.7, ч.2 ст.104, ст.ст. 110, 112, 113, 141, 161 СК України, ст. 29 ЦК України, ст.ст. 24, 150, 110, 112, 113, 141, 161, 171 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Дружківської міської ради про розірвання шлюбу - задовольнити.

Розірвати шлюб укладений між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем м. Київ та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою с. Райське м. Дружківка Донецької області, який було зареєстровано 20 липня 2001 року зроблено відділом реєстрації актів громадянського стану Дружківського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис № 186 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 залишити прізвище «ОСОБА_2».

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 та неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, з їх батьком ОСОБА_1.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд протягом десяти днів після оголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Є. В. Петров