30 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про визнання права власності,
за касаційною скаргою Одеської міської ради, подану представником ОСОБА_6, на ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа - Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про визнання права власності.
Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про визнання права власності задоволено.
Визнано за ОСОБА_4 право власності на належну
ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 3 654 грн.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_7 та Одеська міська рада оскаржили його в апеляційному порядку.
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2017 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_7 та апеляційною скаргою Одеської міської ради на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про визнання права власності закрито.
У касаційній скарзі представник Одеської міської ради -
ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2017 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Постановляючи ухвалу про закриття апеляційного провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та Одеської міської ради на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2015 року, суд апеляційної інстанції виходив із того, що вказаним рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання про права та обовʼязки апелянтів:
ОСОБА_7 та Одеської міської ради.
Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначив, що Одеською міською радою пропущено процесуальний строк оскарження заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2015 року встановленого абз. 3 ч. 3 ст. 297 ЦПК України.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про визнання права власності задоволено. Визнано за ОСОБА_4 право власності на належну ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,1000 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 сплачений судовий збір в розмірі 3 654 грн.
У січні 2017 року Одеська міська рада оскаржила заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 квітня 2015 року в апеляційному порядку.
Пунктом 8 частиною 3 ст.129 Конституції Українивизначено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 13 ЦПК Українивстановлено, що особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 292 ЦПК Українисторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від
24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку»звернуто увагу на те, що при поданні апеляційної скарги особою, яка не має передбаченого статтею 292 ЦПК України права на апеляційне оскарження, у тому числі особою, яка не брала участі у справі, про права та обов'язки якої суд першої інстанції питання не вирішував, суддя-доповідач відповідно до цієї норми та частини третьої статті 297 ЦПК України постановляє ухвалу про відмову в прийнятті апеляційної скарги. Якщо зазначені обставини будуть встановлені після прийняття апеляційної скарги до розгляду, апеляційний суд постановляє ухвалу про закриття апеляційного провадження у справі за такою скаргою.
Ураховуючи наведене, суд апеляційної інстанції, закриваючи апеляційне провадження за апеляційними скаргами ОСОБА_7 та Одеської міської ради на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від
30 квітня 2015 року, дійшов правильного висновку про те, що вказаним рішенням суду першої інстанції не вирішувалось питання про права та обовʼязки апелянтів: ОСОБА_7 та Одеської міської ради.
Відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.
Зазначене положення закону поширюється на апеляційні скарги подані з 14 січня 2012 року, тобто з дати набрання чинності Законом України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», яким внесено відповідні зміни до статті 297 ЦПК України.
Також ЄСПЛ зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
Положення частини третьої статті 297 ЦПК України щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх проголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов'язків.
Аналогічна позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 22 лютого 2017 року справа № 6-2054цс16.
Таким чином суд апеляційної інстанції правильно зазначив про те, що Одеською міською радою пропущено річний процесуальний строк, встановлений абз. 3 ч. 3 ст. 297 ЦПК України для оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін ухвали апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2017 року, тому що судове рішення законне та обґрунтоване.
За таких обставин, у силу п. 1 ч. 1 ст. 342 ЦПК України колегія суддів відхиляє касаційну скаргу і залишає ухвалу без змін, оскільки її прийнято з додержанням вимог закону.
Керуючись статтями 332, 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу Одеської міської ради, подану представником ОСОБА_6, відхилити.
Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 травня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про визнання права власності залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко