Провадження № 2-к/234/7/17
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2017 року

Краматорський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Данелюк О.М.

при секретарі Аксеніної В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Краматорську клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь про стягнення аліментів на неповнолітню дитину-,

ВСТАНОВИВ:

До Краматорського міського суду надійшло клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.

Про надходження клопотання про надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь Краматорський міський суд 15.08.2017 року, 15.09.2017 року, 18.10.2017 року надав оголошення в газету «Донеччина» про надходження до суду клопотання про примусове виконання на території України рішення іноземного суду та запропоновано ОСОБА_2 надати свої заперечення та докази або відмовитися від подання заперечень.

На неодноразові оголошення, ОСОБА_2 своїх заперечень до суду не надав, тому на підставі ч.2 ст.395 ЦПК України, а саме якщо після подання боржником заперечень у письмовій формі або у разі його відмови від подання заперечень, а так само коли у місячний строк з часу повідомлення боржника про одержане судом клопотання заперечення не подано, суддя постановляє ухвалу, в якій визначає час і місце судового розгляду клопотання, про що сторони повідомляються письмово не пізніше ніж за десять днів до його розгляду.

Ухвалою суду від 18 жовтня 2017 року було призначено судовий розгляд клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь про стягнення аліментів у відкритому судовому засіданні на 27 жовтня 2017 року.

У судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася, але разом з клопотанням подала заяву, в якій просила, про прийняте рішення повідомити її окремо.

ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Згідно ч.5 ст.395 ЦПК України неявка сторони по справі не є перешкодою для розгляду клопотання, якщо будь-якою з сторін не було порушено питання про перенесення його розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини від 27 листопада 2014 лютого підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражне рішення, незалежно від того, в якій державі воно винесено, визнається обов'язковим, та при подачі клопотання до компетентного суду виконується з урахуванням положень ст.ст.35,36 цього Закону.

Судом встановлено, що згідно рішення суду Фрунзенського району міста Мінська Республіки Білорусь від 27 листопада 2014 року, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 08 листопада 2013 року у розмірі 25% його заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 50% бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 15 травня 2014 року та до повноліття дитини. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 20 базових величин щомісяця до досягнення їх сином ОСОБА_3, 08 листопада 2013 року, трирічного віку, починаючи з 15 травня 2014 року. Стягнути з ОСОБА_4 мито в доход держави в розмірі 2756687 рублів.

Зазначене рішення набрало законної сили 09 грудня 2014 року.

Відповідно дост.390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, докомпетенціїяких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Суд, який розглядає клопотання про визнання і дозвіл примусового виконання рішення, обмежується встановленням того, що умови, передбачені цією Конвенцією, дотримані. У випадку, якщо умови дотримані, суд виносить рішення про примусове виконання. Порядок примусового виконання визначається зазаконодавством Сторони Договору, на території якої повинно бути здійснене примусовевиконання.

У відповідності до ч.6 ст.395 ЦПК України, розглянувши подані документи, суд постановляє ухвалу про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду або про відмову у задоволенні клопотання з цього питання. Копія ухвали надсилається судом сторонам у триденний строк з дня постановлення ухвали.

Відповідно до п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №12 «Про практику розгляду судами клопотань про визнання й виконання рішень іноземних судів та арбітражів і про скасування рішень, постановлених у порядку міжнародного комерційного арбітражу на території України», відповідно до ст.5 Нью-Йоркської Конвенції про визнання та приведення до виконання іноземних арбітражних рішень, ст.36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж»- у визнанні й виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямоване, тільки якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем, де запитується визнання й виконання, докази того, що сторона, проти якої постановлено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд чи з інших причин не могла подати свої пояснення.

Згідно ч.6 ст.401 ЦПК України, за наслідками розгляду клопотання, а також заперечення у разі його надходження, суд постановляє ухвалу про визнання в Україні рішення іноземного суду та залишення заперечення без задоволення або про відмову у задоволенні клопотання про визнання рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню.

Розглянувши подані документи суд вважає, що за таких обставин клопотання підлягає задоволенню і за результатами його розгляду можливо постановити ухвалу, якою визнати в Україні рішення іноземного суду, оскільки таке визнання та виконання рішення іноземного суду передбачено Конвенцією «Про правову допомогу та правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах»від 22.01.1993 року і умови, передбачені нею, дотримані.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 395-401 ЦПК України, суддя -

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України рішення суду Фрунзенського району м. Мінська Республіки Білорусь про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - задовольнити.

Визнати на території України рішення суду Фрунзенського району міста Мінська Республіки Білорусь від 27 листопада 2014 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 08 листопада 2013 року у розмірі 25% його заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 50% бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 15 травня 2014 року та до повноліття дитини. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 20 базових величин щомісяця до досягнення їх сином ОСОБА_3, 08 листопада 2013 року, трирічного віку, починаючи з 15 травня 2014 року. Стягнуто з ОСОБА_4 мито в доход держави в розмірі 2756687 рублів.

Надати дозвіл на примусове виконання на території України рішення суду Фрунзенського району міста Мінська Республіки Білорусь від 27 листопада 2014 року, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 08 листопада 2013 року у розмірі 25% його заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 50% бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 15 травня 2014 року та до повноліття дитини. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 20 базових величин щомісяця до досягнення їх сином ОСОБА_3, 08 листопада 2013 року, трирічного віку, починаючи з 15 травня 2014 року. Стягнути з ОСОБА_4 мито в доход держави в розмірі 2756687 рублів.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, 08 листопада 2013 року у розмірі 25% його заробітку і (або) іншого доходу щомісяця, але не менш 50% бюджету прожиткового мінімуму у середньому на душу населення, починаючи з 15 травня 2014 року та до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 20 базових величин щомісяця до досягнення їх сином ОСОБА_3, 08 листопада 2013 року, трирічного віку, починаючи з 15 травня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_4 мито в доход держави в розмірі 2756687 рублів.

Копію ухвали направити стягувачеві та боржникові, на підставі рішення іноземного суду та цієї ухвали, після набрання нею чинності, видати виконавчий лист, який надіслати на виконання в порядку, встановленому законом.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Краматорський міський суд Донецької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Краматорського

міського суду ОСОБА_6