Справа № 444/1842/17
Провадження № 2/444/938/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Жовківський районний суд Львівської області у складі :

головуючого судді Мікула В. Є.,

секретар судового засідання Будзан Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Жовкві Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-тя особа, яка не заявляє самостійних вимог : Долинський районний відділ Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, Долинська філія «УкрСиббанку» про зняття арешту з автомобіля та визнання права власності на автомобіль,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про зняття арешту з автомобіля, визнання права власності на автомобіль. Свої позовні вимоги, які позивач підтримав в судовому засіданні, мотивує тим, 30.11.2009 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено угоду купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4 державний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4, 2000 року випуску, номер шасі ТЗ НОМЕР_3. Відповідно до умов зазначеної угоди ОСОБА_2 отримав від Позивача кошти за проданий автомобіль.

Факт укладення угоди купівлі продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4 державний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4, 2000 року випуску, номер шасі ТЗ НОМЕР_3,, підтверджується написаною власноручно ОСОБА_2 розпискою, в якій зазначено умови угоди, а також оформленою відповідно до умов угоди генеральною довіреністю на право розпорядження даним автомобілем на ім'я Позивача 30.11.2009 року посвідченої приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_3 Відразу після укладення угоди ОСОБА_2 передав Позивачу спірний автомобіль у розпорядження. Даним автомобілем Позивач користувався до дня його поміщення на арешт майданчик. 02.06.2015 року ОСОБА_2 повторно видав Позивачу довіреність на розпорядження згаданим вище автомобілем. Про факт наявності у Відповідача боргів останній Позивача не повідомляв.

08 березня 2017 року працівниками поліції у м. Львові по спрацюванню системи контролю «Рубіж» був виявлений автомобіль, як такий, що оголошений в розшук по несплаті боргу за отриманий кредит в Долинській філії «УкрСиббанку» на суму 365549,92 грн. Згаданий вище автомобіль було транспортовано на арешт майданчик в м. Львові по вул. Конюшинній,18.

Підставою для поміщення автомобіля на арешт майданчик була постанова ст. державного виконавця відділення ДВС м. Долина п. Герило В.І., від 18.10.2016 року за № 52543534 згідно виконавчого листа № 343/184/15-ц від 09.08.2016 року виданого Долинським районним судом про «Стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 369 549,92 грн.»

Позивач звертався із скаргою на дії державного виконавця, однак таку не задоволили.

На сьогоднішній день володільцем даного автомобіля є Позивач. До скерування на арешт майданчик спірний автомобіль знаходився в с. Нова Кам»янка Жовківського району за місцем проживання Позивача.

У зв»язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить такий задоволити.

Позивач 23.10.2017 року в судове засідання не з»явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов підтримує, просить такий задоволити.

Представники відповідача та третьої особи 23.10.2017 року в судове засідання не з'явилисm, хоча про час та місце розгляду справи були належно повідомлені.

Однак, представником третьої особи ПАТ «УКРСИББАНК» надіслано до суду заперечення проти позовних вимог позивача. На думку ПАТ «УКРСИББАНК» з копії згаданої у позові розписки не вбачається інформації щодо продажу вказаного автомобіля певній особі. Належно оформленого договору купівлі-продажу автомобіля між сторонами укладено не було. Відповідач на власний розсуд розпоряджався своїм майном та дав право розпоряджатися ним іншим особам, про те це не дає підстав вважати, що хтось з них має на нього право власності. Просить у позові відмовити.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 належить задоволити, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

На підставі ст. ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З розписки складеної 30.11.2010 року ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 , вбачається, що Відповідач продав Позивачу автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4 державний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4, 2000 року випуску, номер шасі ТЗ НОМЕР_3, та отримав від Позивача кошти в сумі 13200,00 доларів США. Дана розписка була складена в присутності свідків.

Також 30.11.2009 року Відповідач видав в користь Позивача генеральну довіреність на право розпорядження даним автомобілем посвідчену приватним нотаріусом Калуського районного нотаріального округу ОСОБА_3

З пояснень Позивача вбачається, що відразу після укладення угоди ОСОБА_2 передав останньому спірний автомобіль у розпорядження разом реєстраційним посвідченням на автомобіль. Даним автомобілем Позивач користувався до дати поміщення його на арешт майданчик.

02.06.2015 року ОСОБА_2 повторно видав ОСОБА_1 довіреність на розпорядження згаданим вище автомобілем. Про факт наявності у Відповідача боргів останній нічого не повідомив Позивачу, що стверджується поясненнями останнього.

Суд приходить до висновку, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено угоду купівлі-продажу автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4 державний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4, 2000 року випуску, номер шасі ТЗ НОМЕР_3, надалі автомобіль, оскільки було виконано основні умови договору, а саме продавець отримав від покупця кошти а покупець від продавця майно.

З матеріалів справи вбачається, що 08 березня 2017 року працівниками поліції у м. Львові по спрацюванню системи контролю «Рубіж» був виявлений згаданий вище автомобіль, як такий, що оголошений в розшук по несплаті боргу за отриманий кредит в Долинській філії «УкрСиббанку» на суму 365549,92 грн. Даний автомобіль було транспортовано на арешт майданчик в м. Львові по вул. Конюшинній,18. Згідно постанови ст. державного виконавця відділення ДВС м. Долина п. Герило В.І., від 18.10.2016 року за № 52543534 згідно виконавчого листа № 343/184/15-ц від 09.08.2016 року виданого Долинським районним судом про «Стягнення солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість в сумі 369 549,92 грн.» Позивач звертався із скаргою на дії державного виконавця, однак таку не задоволили.

З копії рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 24.03.2015 року вбачається, що з Відповідача та ОСОБА_4 стягнуто солідарно в користь ПАТ «УКРСИББАНК» кошт в сумі 359027, 63 грн. та 10552, 29 грн.

Згаданим вище рішенням суду стверджується, що заборгованість Відповідача виникла пізніше, ані ж він відчужив спірний автомобіль.

Відповідно до п. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 208 Цивільного кодексу України, у письмовій формі належить вчиняти право чини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Статтею 207 Цивільного кодексу України, передбачено правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (стороною).

Згідно ч. 2 ст. 218 Цивільного кодексу України, якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимог щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий право чин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Відповідно до ч. 2 ст. 628 Цивільного кодексу України, сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно з п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016р. № 5, позов про зняття з майна може бути пред»явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізовано. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено ВДВС.

На підставі ст.ст. 235, 655 Цивільного кодексу України, фактично Позивач з Відповідачем вчинили дії з виконання умов договору купівлі-продажу автомобіля: ОСОБА_2, як власник автомобіля передав позивачу автомобіль, а ОСОБА_1 в свою чергу передав йому гроші за придбаний автомобіль. Тобто вчинені ними дії призводять до правових наслідків, які настають за договором купівлі-продажу.

Згідно ст. 235 Цивільного кодексу України , удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Відповідно ст. 334 Цивільного кодексу України, право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передавання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття такого права власності не встановлена судом.

Згідно ст. 392 Цивільного кодексу України, власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

За таких обставин суд прийшов до переконання що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними і підлягають до задоволення.

Зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212-215, 226-229 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

Зняти арешт з автомобіля марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4, державний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4, 2000 року випуску, номер шасі ТЗ НОМЕР_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль марки VOLKSWAGEN TRANSPORTER T4 державний номерний знак НОМЕР_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4, 2000 року випуску, номер шасі ТЗ НОМЕР_3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду Львівської області через Жовківський районний суд Львівської області.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя : Мікула В. Є.