провадження № 2-о/243/840/2017
справа № 243/8470/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року

Словянський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Кузнецова Р.В.,

при секретареві Малиновській І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Слов'янського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ, Донецької області) цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: виконком Словянської міської ради Донецької області про встановлення факту проживання однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

21 вересня 2017 року заявниця ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. В обґрунтування заяви зазначила, що з лютого 2010 року вона та ОСОБА_2, почали проживати разом однією сімєю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство за адресою реєстрації останнього: АДРЕСА_1. З січня 2012 року вони переїхали за адресою реєстрації заявниці: Донецька область, м. Горлівка. АДРЕСА_2. В жовтні 2014 року заявниця разом із ОСОБА_2 переїхали до міста Словянська у звязку із проведенням антитерористичної операції, де 04 грудня 2014 року зареєструвались як внутрішньо переміщені особи. Реєструвати шлюб вони не поспішали оскільки в цьому не було потреби. В травні 2015 року вони поїхали до міста Горлівка, перевірити стан житла. На той час, у ОСОБА_2 було загострення хвороби хронічного бронхіту II ступеня, і він запропонував їй зареєструвати шлюбні відносини офіційно. 26 травня 2015 року заявниця та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, в Калінінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області. На даний час, заявниці відомо, що органи ДРАЦС на території м. Горлівка Донецької області діють незаконно і всі документи видані ними є недійсними та не відповідають вимогам діючого в Україні законодавства. Зареєструвати шлюб та отримати відповідний документ українського зразка було неможливо, оскільки 21 серпня 2015 року ОСОБА_2 помер, про що заявницею було отримано лікарське свідоцтво про його смерть, довідку про причину смерті, та свідоцтво про смерть видані на непідконтрольній владі України території. Можливості отримати свідоцтво про смерть чоловіка відповідного державного зразка вона не може, оскільки лікарських установ підконтрольних уряду України які видають медичні документи на підставі яких проводиться реєстрація смерті, у місті Горлівка Донецької області немає. Встановлення факту проживання однією сімєю в судовому порядку необхідно для подальшої реєстрації факту смерті ОСОБА_2 в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання свідоцтва про його смерть відповідного державного зразка, що в свою чергу дозволить заявниці оформити свої спадкові права після смерті чоловіка.

У звязку із наведеним, заявниця вимушена була звернутися до суду із даною заявою та просити суд ухвалити рішення яким встановити факт її проживання з ОСОБА_2 починаючи з лютого 2010 року по день відкриття спадщини - 21 серпня 2015 року.

Заявниця ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, заявлені вимоги задовольнити (а.с. 27).

Представник заінтересованої особи виконкому Словянської міської ради Донецької області, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду клопотання з проханням розгляд справи проводити у відсутності представника Ради, рішення ухвалити на розсуд суду з урахуванням наявних по справі доказів.

Суд, дослідивши надані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи, приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

У судовому засіданні встановлено, що згідно із довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції № НОМЕР_1, 04 грудня 2014 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 РФ, який був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, перемістився з тимчасово окупованої території (території проведення антитерористичної операції) до м. Словянська Донецької області, та його фактичне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 8).

Згідно із довідкою про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції № НОМЕР_2, 02 лютого 2016 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженка м. Горлівка Донецької області, яка була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, перемістилась з тимчасово окупованої території (території проведення антитерористичної операції) до м. Словянська Донецької області, та її фактичне місце проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про шлюб Серія: І-НО № 356645, виданого 26 травня 2015 Калінінським ВДРАЦС реєстраційної служби Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, 26 травня 2015 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 РФ, зареєстрував шлюб із ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженкою ІНФОРМАЦІЯ_7 (а.с. 9).

Відповідно до свідоцтва про смерть № 070357, виданого 30 травня 2017 року Горлівським міським ВДРАЦС, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_2 РФ помер 21 серпня 2015 року в м. Горлівка Донецької області (а.с. 10).

Згідно із лікарським свідоцтвом про смерть № 1675 виданим Республіканським бюро судово-медичної експертизи 22 серпня 2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, помер 21 серпня 2015 року в м. Горлівка Донецької області (а.с. 11, 11 з.б.).

Згідно із довідкою про причину смерті до форми № 106/у № 1675 від 22 серпня 2015 року, ОСОБА_2, помер 21 серпня 2015 року у віці 72 років. Причиною смерті став набряк головного мозку (а.с. 11).

Згідно із медичною довідкою від 09 червня 2015 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на диспансерному обліку із захворюванням серцево-судинної системи, судинно-мозкової системи. Хворий не транспортабельний (а.с. 14).

Згідно із актом розслідування хронічного професійного захворювання (отруєння) від 05 березня 1996 року, сповіщенням про хронічне професійне захворювання (отруєння) та довідки за висновками МСЕК № 247176 від 27 лютго 1996 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 хворів на бронхіт ІІ ступеня, тощо, та був інвалідом ІІІ групи (а.с. 15, 15з.б.,16,17,17 з.б.).

Згідно із актом обстеження житлово-побутових умов Озеряновської сільської адміністрації м. Горлівка № 389 від 19 червня 2017 року, ОСОБА_1, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_8, фактично проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_9, разом із ОСОБА_2 з 2012 року по 2014 рік та вели сумісне господарство (а.с. 12).

Згідно із актом комітету мікрорайону Черевківка м. Словянська № 420 від 30 червня 2017 року, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_10 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 з 04 грудня 2014 року по 20 травня 2015 року, разом із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_11 (а.с. 13).

Судом були досліджені також фотознімки із зображенням заявниці разом із ОСОБА_2 (а.с. 19,20,21).

Відповідно п. 2 Постанови ВСУ №7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно п. 7 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 р., «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідно заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в звязку із втратою годувальника. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин.

Для встановлення смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті необхідні обставини, які свідчать про реєстрацію цієї події, а також про те, що заінтересована особа не має можливості відновити втрачені або знищені документи про це.

Відповідно п. 8 ч.1ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Відповідно ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України.

До складу тимчасово окупованої території України, визначеної Верховною Радою України, входять тимчасово окуповані території України, особливий правовий режим яких встановлено відповідно до Законів України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»№1207-VII від 15.04.2014 року, а також «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» №1680- VII від 16.09.2014 року та постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 року.

Відповідно ст.ст. 1, 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України.

Статтею 9 цього Закону передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий такими органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків.

Згідно із ст. 18 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Згідно із Наказом міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року №953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», доступ користувачів до Єдиних та Державних реєстрів інформаційної системи Міністерства юстиції України, зокрема Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на території Донецької області тимчасово припинено, до закінчення антитерористичної операції на сході України. Тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться, зокрема, на території м. Горлівки Донецької області.

Відповідно п. 1 Постанови ПВС України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Відповідно ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа, встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоровя або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою.

Державна реєстрація смерті проводиться за заявою родичів померлого, представників органу опіки та піклування, працівників житлово-експлуатаційних організацій, адміністрації закладу охорони здоров'я, де настала смерть, та інших осіб.

Згідно із вимогами статті 1264 Цивільного кодексу України четверту чергу права спадкування за законом мають особи, які мешкали зі спадкодавцем однією сім'єю не менше п'яти років до часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.3 Сімейного кодексу України сімю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», до спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однієї сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину, як члена сімї, тощо.

Згідно із вимогами ст.ст. 234,256, 258 ЦПК України, роз'яснень, що маються у п. 1, 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд розглядає справи про встановлення факту за наявності певних умов: згідно з законом факт породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту; заявник не має іншої можливості одержати або відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Суд зазначає, що згідно із статтею 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи питання щодо допустимості та належності доказів у сенсі глави 5 ЦПК України, суд приймає до уваги досліджені у судовому засіданні свідоцтво про шлюб ОСОБА_1І та ОСОБА_2, свідоцтво про смерть ОСОБА_2І, лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті останнього, а також медичну довідку від 09 червня 2015 року про стан здоровя ОСОБА_2І, які хоч і не є офіційними документами, що створюють самі по собі правові наслідки, однак, на думку суду, можуть слугувати джерелом тих фактичних даних, що у сукупності із актом обстеження житлово-побутових умов Озеряновської сільської адміністрації м. Горлівка № 389 від 19 червня 2017 року, актом комітету мікрорайону Черевківка м. Словянська № 420 від 30 червня 2017 року, фотознімки із зображенням заявниці разом із ОСОБА_2, та іншими наданими доказами, дають суду можливість дійти висновку, що заявниця дійсно проживала з ОСОБА_2 починаючи з лютого 2010 року по день його смерті 21 серпня 2015 року.

Приймаючи до уваги свідоцтво про шлюб ОСОБА_1І та ОСОБА_2, свідоцтво про смерть ОСОБА_2І, лікарське свідоцтво про смерть та довідку про причину смерті останнього, а також медичну довідку від 09 червня 2015 року про стан здоровя ОСОБА_2І, суд виходить з того, що незважаючи на ситуацію, яка склалася у країні, медичні заклади у звязку із специфікою роботи, повинні надавати медичну допомогу будь-яким особам, і у будь-якій ситуації, отже, у тому становищі, у якому опинилась заявниця, вона була позбавлена можливості отримати офіційні документи щодо смерті ОСОБА_2, а тому звертаючись до суду, надала усі можливі докази, які могла надати у цій ситуації.

Крім того, застосовуючи Рішення Європейського Суду, як джерело «живого» права, суд також зазначає, що в ситуаціях, подібним тим, що приводяться у вказаній справі, обовязок ігнорувати, не приймати до уваги дії існуючих de facto інститутів далекий від абсолютного. Для людей, які проживають на цій території життя продовжується. І це життя потрібно зробити більш стерпним і терпимим, воно повинно бути захищено від влади de facto, включаючи і їх суди, і саме в інтересах жителів цієї території дії згаданих властей, що мають відношення до сказаного, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами в тому числі і цим. Думати інакше означало б зовсім позбавляти проживаючих на цій території людей всіх їх прав кожного разу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, це означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать.

Така позиція висловлена у Рішенні Європейського Суду по справі «Кипр проти Турції» від 10 травня 2001 року (, де також у п. 93 Суд нагадує, що в своєму Консультативному Висновку по Намібії Міжнародний Суд заявив наступне (1971 ICJ Reports, p. 56, § 125): "Загалом непризнання північно-африканської адміністрації цієї Території не повинно привести позбавлення народу Намібії вигод від міжнародної співпраці. Зокрема в той час як дії офіційного характеру, які здійснюються урядом Північної Африки від імені або по відношенні Намібії після спливу відомого мандата, являються незаконними та такими, що не мають сили, ця неспроможність не може бути розповсюджена на такі дії, як наприклад реєстрація народження, смерті, шлюбу, наслідки подібних дій можуть бути проігноровані в погіршення мешканців цієї Території».

Встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини є фактом, що має юридичне значення для заявниці, оскільки від встановлення цього факту залежить виникнення в заявниці права на оформлення спадщини після смерті ОСОБА_2 як за спадкоємицею четвертої черги за законом.

У суду відсутні відомості про наявність інших спадкоємців після ОСОБА_2 крім ОСОБА_1 які б виявили бажання прийняти, чи прийняли спадщину після його смерті.

Досліджені по справі докази повністю узгоджуються між собою, не містять внутрішніх протиріч, і у своїй сукупності є достатніми, для того щоб дійти висновку, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом однією сім'єю з лютого 2010 року по 21 серпня 2015 року.

Вони мали спільний бюджет, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. На час сумісного проживання ОСОБА_1 не перебувала у шлюбі з іншим чоловіком, а ОСОБА_2 у шлюбі з іншою жінкою.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що факт смерті ОСОБА_3 знайшов своє підтвердження у ході судового слідства.

На теперішній час заявниця має намір подати заяву про прийняття спадщини для чого їй необхідно надати нотаріусу свідоцтво про смерть та відомості про проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Однак вона позбавлена можливості здійснити вказані дії, оскільки не має навіть можливості подати заяву про прийняття спадщини, адже у неї відсутнє свідоцтво про смерть ОСОБА_2 відповідного державного зразка, при цьому без встановлення факту проживання однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, вона не має можливості здійснити дії по отриманню такого свідоцтва про смерть.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та встановлених обставин справи, оцінивши представлені в силу положень ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що факт проживання ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 однією сімєю не менше пяти років до часу відкриття спадщини повністю знайшов своє підтвердження у ході судового засідання та представлених в матеріалах справи письмових доказах.

За наведених обставин, враховуючі досліджені судом докази, а також те, що визнання вказаного факту породжує юридичні наслідки, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст. 1268 ЦК України, ст. 3 Сімейного Кодексу України, ст. 3, 10, 11, 14, 58, 60, 212 215, 234, 256, 259 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: виконком Словянської міської ради Донецької області про встановлення факту проживання однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7 з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_12, починаючи з лютого 2010 року по 21 серпня 2015 року.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Головуючий суддя: Р.В. Кузнецов