Справа № 127/2226/13-ц Провадження № 22-ц/772/2/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач Зайцев А. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого судді: Зайцева А.Ю.,

суддів: Денишенко Т.О., Сала Т.Б.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2014 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання правочинів неукладеними, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2013 року ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» звернулося у суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 04.04.2008 року між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №014/035-23/60056, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 30600,00 доларів США зі сплатою 14 % річних строком на 84 місяці, тобто по 04.04.2015 року.

Відповідно до п. 7.2. договору, позичальник зобовязувався здійснювати погашення кредиту, процентів ануїтетними (однаковими) платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця надання кредиту в дату, визначену п. 1.3 договору, тобто 04 числа кожного календарного місяця протягом строку дії договору.

Надання кредитних коштів здійснено відповідно до ст. 6 кредитного договору, шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника, - що підтверджується копіями меморіальних ордерів №ОС2197200 та №ОС2197400 від 04.04.2008 року та завою на видачу готівки № ОS70436 від 04.04.2008 року.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 04.04.2008 року між банком та ОСОБА_5 був укладений договір поруки № 175, згідно якого остання виступила поручителем позичальника і взяла на себе зобовязання перед кредитором відповідати по його зобовязанням, що виникають з договору, у повному обсязі цих зобовязань.

04.04.2008 року між банком та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно: ціла квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,8 кв.м.

31.03.2010 року між банком та позичальником укладена додаткова угода № 1, якою, зокрема, збільшено строк на який видано кредит до 04.03.2026 року та графік погашення кредиту та інших платежів і розрахунок сукупної вартості кредиту викладено в новій редакції.

Зазначає, що позичальник свої зобовязання належним чином не виконує, у звязку з чим станом на 05.09.2012 року виникла заборгованість в розмірі 34569,18 доларів США, з них 26284,74 долара США, що еквівалентно 210093,93 грн. заборгованість за кредитом; 1656,72 долара США, що еквівалентно 13242,16 грн. заборгованість по сплаті відсотків; 6627,72 долара США, що еквівалентно 52975,37 грн. пеня за несвоєчасну сплату кредиту та відсотків.

Виходячи з наведеного, положень ст. ст. 509, 526, 530, 611, 625, 553, 554, 1050, 1054, ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 12.05.2014 року, просило стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 заборгованість, яка станом на 08.05.2014 року складає 59215,60 доларів США, що еквівалентно 686535,78 грн., з них : 26284,74 долара США, що еквівалентно в гривні станом на 08.05.2014 року 304740,89 грн. - тіло кредиту; 7803,40 доларів США, що еквівалентно в гривні станом на 08.05.2014 року 90471,32 грн. - заборгованість по відсоткам; 25127,46 доларів США, що еквівалентно в гривні станом на 08.05.2014 року 291323,57 грн. - заборгованість по пені.

27.03.2014 року ОСОБА_3 звернувся у суд із позовом до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання кредитного договору та договору іпотеки неукладеними.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що між ним та відповідачем укладено кредитний договір №014/035-23/60056, відповідно до умов якого позичальник отримав кредит в розмірі 30600,00 доларів США зі сплатою 14 % річних строком на 84 місяці, тобто по 04.04.2015 року. Також, між ОСОБА_5 та відповідачем 04.04.2008 року укладено договір поруки, а також в забезпечення зобовязань по кредитному договору між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки.

Зазначає, що кошти за кредитним договором надавались для споживчих потреб, а тому на правовідносини між сторонами поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідач порушив вимоги переддоговірної роботи та не надав копію письмового повідомлення про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, передбачені положеннями ст. 11 Законом України «Про захист прав споживачів», що позбавило позивача можливості прийняти обґрунтоване та зважене рішення та порушило його права як споживача фінансових послуг. Такі дії відповідача вважає нечесною підприємницькою практикою в розумінні положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також стверджує, що спосіб видачі кредиту, нарахування відсотків, реальна відсоткова ставка та фактична сума кредиту на даний час і під час видачі кредиту з умов кредитного договору йому не зрозуміла. Позивач вважає, що передача права власності на валюту відповідно до умов п. 1.1 кредитного договору від відповідача до позивача не відбулось, адже у позивача немає жодного документу (меморіального ордеру, заяви про видачу готівки, платіжного доручення), що підтверджує про перехід такого права. При цьому, відповідачем не відкривався валютний рахунок для перерахування кредитних коштів, заявки на конвертацію позичальник не надавав, заява про перерахування коштів в оплату нерухомості не подавалась, а тому відповідачем не виконані умови п. 1.1 кредитного договору про надання грошових коштів. Позивач вважає, з посиланням на положення ст. 1054 ЦК України, що істотною умовою спірного кредитного договору є сума кредиту, а саме її отримання, однак, відповідачем не дотримано вказаної істотної умови договору, а тому відповідно до положень ст. 640 ЦК України договір є неукладеним.

Зазначає, що для проведення операцій з кредитування відповідач повинен був відкрити позичковий рахунок (простий, спеціальний, поточний з правом овердрафту), однак йому невідомо про відкриття таких рахунків, та валюту в розмірі 30600 доларів США він не отримував. Вважає, що кредитний договір є неукладеним у звязку з неузгодженістю процентної ставки, яка виразилась у відсутності графіка погашення та вказує на неузгодженість істотних умов договору.

Крім того, предметом кредитного договору є надання кредиту в сумі 30600 доларів США, при цьому з посиланням на положення ст.ст. 192, 353 ЦК України зазначає, що валюта може використовуватись лише у випадках встановлених законом. Використання валюти на території України як засобу платежу, дозволяється за умови отримання індивідуальної ліцензії НБУ, яка відсутня у відповідача, та в розумінні ст. 227 ЦК України правочин вчинений без ліцензії може бути визнаний судом недійсним.

Також з підвищенням курсу іноземної валюти сума боргу значно зросла, що погіршило фінансовий стан позивача, а тому, на думку позивача, є підстави визнати договір недійсним, однак на момент підписання договору були відсутні умови для його укладання (згода зі всіма істотними умовами договору, неправдиво зазначений розмір процентів, відсутність графіка погашення кредиту), саме тому кредитний договір слід визнати неукладеним. Також позивач, з посиланням на ст. 548 ЦК України, вважає, що недійсний (неукладений) правочин не підлягає забезпеченню, а тому договір іпотеки від 04 квітня 2008 року теж є неукладеним.

Виходячи з наведеного, ОСОБА_3 просив визнати кредитний договір від 04 квітня 2008 року та договір іпотеки від 04 квітня 2008 року неукладеними.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11.04.2014 року позовні вимоги за справами обєднані в одне провадження.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2014 року позов ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_5 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/035-23/60056 від 04.04.2008 року в розмірі 46588 14 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 08.05.2014 року становить 540135,11 грн., з яких: 26284,74 доларів США - заборгованість по кредиту, 7803,40 доларів США заборгованість по відсотках, 12500,00 доларів США пеня, а також 3654,00 грн. судового збору.

В решті вимог відмовлено.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання правочинів неукладеними - відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, ухвалення рішення при недоведеності обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості відхилити. Позовні вимоги ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання правочинів неукладеними - задовольнити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду не повністю відповідає зазначеним вимогам закону.

У справі встановлено, що 04.04.2008 року між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/035-23/60056.

Відповідно до п. 1.1 кредитного договору, кредитор надає кредит, а позичальник отримує його відповідно до умов кредитування за програмою «Кредит під заставу нерухомості» на наступних умовах: сума та валюта кредиту - 30600,00 доларів США; цільове використання кредиту споживчі цілі в розмірі 30000,00 доларів США, оплата комісії за надання кредиту в розмірі 600,00 доларів США; дата остаточного погашення кредиту 04.04.2015 року; позичковий рахунок для обліку заборгованості - № НОМЕР_1; поточний рахунок для погашення заборгованості № 58.

Відповідно до п. 1.2 кредитного договору, сторони домовились, що за користування кредитом позичальник сплачує проценти. На дату укладання договору, розмір процентної ставки складає 14 % річних.

Відповідно до п. 1.3 кредитного договору, сторони дійшли згоди про сплату позичальником щомісячного ануїтетного платежу в розмірі 573,44 долари США.

Пунктом 1.4 договору визначені терміни вказаного договору, зокрема: «графік повернення кредиту та сплати інших платежів» - містить перелік та суми всіх боргових зобовязань позичальника, підписується обома сторонами або кредитором, та є невідємною частиною цього договору (додаток №1); «щомісячний ануїтетний платіж» - грошові кошти, які мають бути сплачені позичальником кредитору щомісячно рівними частками, в сумі, яка включає в себе погашення частини суми кредиту та процентів за користування цим кредитом, та яка розраховується в порядку передбаченому п. 7.1 договору; «загальна сукупна вартість кредиту» - входять витрати позичальника необхідні для погашення суми кредиту, сплати процентів, сплати комісій кредитору передбачених додатками до договору, інші витрати повязані з укладанням договору.

Пунктом 3.5 вказаного договору встановлено, що графік повернення кредиту та інших платежів, а також розрахунок сукупної вартості кредиту міститься в додатках № 1,2 до цього договору, які є його невідємною частиною.

Відповідно до п. п. 6.1, 6.3, 6.4 договору, надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника. Після зарахування суми кредиту на поточний рахунок позичальника, останній має право самостійно розпоряджатися коштами кредиту відповідно до його цільового призначення. Підставою для надання кредиту є кредитна заява оформлена позичальником.

Відповідно до ст. 15 умов договору, позичальник усвідомлює та гарантує, що умови договору для нього зрозумілі, відповідають його інтересам, є розумними та справедливими. У разі зміни курсу іноземної валюти всі валютні ризики несе позичальник. Підписанням цього договору позичальник свідчить, що йому розтлумачено (зрозуміло) та він згоден, що зміна курсу іноземної валюти може призвести до значних збитків та погіршення фінансового стану позичальника. Позичальник підтверджує, що перед укладанням цього договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування у ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту), що підтверджується ознайомленням позичальника з Умовами кредитування, які є невідємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Надана позичальнику інформація є повною, необхідною, доступною, достовірною та своєчасною.

Другий примірник цього договору отримав ОСОБА_3, про що свідчить його підпис в договорі, а також надання ним безпосередньо до суду оригіналу вказаного договору з погодженим сторонами графіком погашення заборгованості.

04.04.2008 року між ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_5, яка є майновим поручителем ОСОБА_3, укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстровано в реєстрі за № 1917. Відповідно до умов вказаного договору, він забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виникають з кредитного договору від 04.04.2008 року №014/0035-23/60056, укладеного між іпотекодержателем та боржником. Предметом іпотеки є нерухоме майно квартира 23 в м. Вінниці, по вул. Келецькій 93. Відповідно до договору про внесення змін до договору іпотеки від 04.04.2008 року, укладеного між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 31.03.2010 року та зареєстровано в реєстрі за № 786, п. 1.1 договору іпотеки викладено в наступній редакції: «договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що виникають з кредитного договору від 04.04.2008 року № 014/0035-23/60056 та додаткової угоди №1 до вище зазначеного договору від 31.03.2010 року, укладеного між іпотекодержателем та боржником» (а. с. 65 т.2).

04.04.2008 року ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_5 також було укладено договір поруки № 175. Відповідно до цього договору остання брала на себе зобовязання перед банком відповідати за борговими зобовязаннями боржника, які виникають з умов кредитного договору № 014/035-23/60056 від 04.04.2008 року, укладеного з ОСОБА_7, та у випадку невиконання чи неналежного виконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору нести солідарну з боржником відповідальність перед банком за виконання боргових зобовязань в повному обсязі.

31.03.2010 року Додатковою угодою №1 до вказаного кредитного договору за згодою поручителя внесені зміни, зокрема щодо збільшення строку кредиту та встановлено, що датою остаточного погашення кредиту є 04.03.2026 року. Додатковими угодами №3 від 27.03.2011 року та №4 від 28.03.2012 року сторони досягли згоди щодо порядку страхування за кредитним договором.

У справі також установлено, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.07.2013 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2014 року, відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», треті особи ОСОБА_5, Національний банк України про визнання бездіяльності неправомірною та визнання кредитного договору недійсним.

Задовольняючи частково позов ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», суд першої інстанції вірно виходив з того, що оскільки протягом тривалого часу відповідачі не виконували умови погашення та забезпечення кредиту, допустили виникнення заборгованості, позивач отримав право на дострокове стягнення з них, як солідарних боржників, всієї суми кредиту та відсотків.

Суд також виходив з того, що відповідно до кредитного договору відповідач ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 30600 доларів США та зобовязувався здійснювати погашення кредиту та процентів ануїтетними платежами у валюті кредиту кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем надання кредиту 04 числа кожного календарного місця протягом строку дії договору, однак позичальник свої зобовязання не виконав, а тому виникла заборгованість, яка станом на 08.05.2014 року становить 59215,60 доларів США.

При цьому, при визначені розміру заборгованості, яка підлягає стягненню, суд взяв до уваги положення ч. 3 ст. 551 ЦК України та умови п. 16.1 договору, згідно якого у випадку прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором позичальник сплачує пеню в розмірі 1 % від простроченої суми за кожен календарний день прострочення. За період з 04.06.2013 року по 08.05.2014 року розмір пені становить 25127,46 доларів США, що фактично є майже сумою неповернутого кредиту. Така умова суперечить принципам розумності та добросовісності та є наслідком дисбалансу договірних прав та обовязків, оскільки дана умова договору встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання позичальником зобовязань за договором, тому, враховуючи вказані положення та право суду, суд зменшив розмір неустойки до 12500,00 доларів США.

З огляду на встановлене, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідачів підлягатиме до стягнення заборгованість в розмірі 46588,14 доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ станом на 08.05.2014 року становить 540135,11 грн., з яких: 26284,74 доларів США - заборгованість по кредиту, 7803,40 доларів США заборгованість по відсоткам, 12500,00 доларів США - пеня.

Також суд виходив з того, що відсутні підстави стверджувати про припинення договору поруки, адже позивач скористався своїм договірним правом на дострокове повернення кредиту, відповідно предявивши вимогу позичальнику та своєчасно предявивши вимогу до поручителя.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір підписаний належною особою, вказана обставина встановлена рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.07.2013 року і в силу ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. В звязку з тим, що правові підстави для визнання кредитного договору неукладеним відсутні, відтак позовна вимога про визнання договору іпотеки неукладеним також задоволенню не підлягає.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду відповідно до положень ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» про визнання правочинів неукладеними судова колегія вважає законним, а наведені в апеляційній скарзі доводи в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_3 є необґрунтованими і такими, що не свідчать про порушення місцевим судом норм матеріального чи процесуального права.

Судова колегія вважає вірним висновок суду першої інстанції про необґрунтованість посилання ОСОБА_3 в обґрунтування позовних вимог на порушення ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» положень ст. ст. 11, 15 Закону України «Про захист прав споживачів» та ненадання банком письмового повідомлення про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, що позбавило позивача можливості прийняти обгрунтоване та зважене рішення та порушило його права як споживача фінансових послуг.Адже у справі встновлено, що позивачем отримано оригінал кредитного договору та додатки до нього, в якому своїм підписом (п.15.7) позичальник підтверджує, що перед укладанням цього договору він повідомлений в письмовій формі про всі умови споживчого кредитування у ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» та орієнтовну сукупну вартість кредиту (відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту), що підтверджується ознайомленням позичальника з Умовами кредитування, які є невідємною частиною цього договору, та не має зауважень, претензій щодо наданої інформації. Крім того, графік повернення платежів Додаток № 1 та розрахунок сукупної вартості кредиту Додаток № 2, про відсутність та неузгодженість яких зазначає ОСОБА_3, є невідємними частинами кредитного договору та, як встановлено, узгоджений сторонами. Дані обставини встановлені рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.07.2013 року, яке набрало законної сили, а тому, відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За наведених обставин, є безпідставним і твердження позивача про ведення відповідачем нечесної підприємницької практики в розумінні положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Обґрунтованим судова колегія вважає також висновок суду першої інстанції про те, що не може бути підставою для задоволення позовних вимог також посилання ОСОБА_3 в позові на те, що кредит в іноземній валюті в розмірі 30600,00 доларів США на виконання умов договору ним не отримувався, а кредит виданий в гривні по курсу НБУ.

Відповідно до ст. 627 ЦК України та ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Пунктом 1.4 кредитного договору визначено, що кредит, це кошти кредитора, максимальний розмір яких передбачений п. 1.1.1 договору, відповідно до якого сума та валюта кредиту становить 30600,00 доларів США.

Як вбачається з умов договору, надання кредиту здійснюється у безготівковій формі шляхом переказу всієї суми кредиту на поточний рахунок позичальника. Відповідно до заяви на відкриття поточного рахунку 03.04.2008 року між банком та ОСОБА_7 укладений договір на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» та як свідчить виписка по рахунку 04.04.2008 року на вказаний рахунок було перераховано 30600,00 доларів США, що також встановлено і ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 21.01.2014 року.

Посилання представника ОСОБА_3 на фальшивість заяви на видачу готівки №OS70436 від 04.04.2008 року, яка надана банком в якості доказу, є лише підставою скористатися правом, наданим ст. 185 ЦПК України, відповідно до якої, особи, які беруть участь у справі, у разі виникнення сумніву з приводу достовірності чи фальшивості певного письмового доказу, мають право заявити суду про це. Судом в мотивувальній частині зазначено, що оригінал вказаної заяви, яка є касовим документом, знищений, що підтверджено витягом із акту №18 від 18.01.2014 року. Відповідно до положень п. 303 Переліку документів, що утворюються в діяльності НБУ та банків України із зазначенням строків зберігання, затвердженого постановою НБУ від 08.01.2004 року №601, строк зберігання таких документів становить пять років. Судом першої інстанції було також досліджено копію заяви на видачу готівки №OS70436 від 04.04.2008 року в сукупності з випискою по рахунку, додаткову угоду №1 від 31.03.2010 року до кредитного договору, де позичальник визнає суму заборгованості у валюті, копіями квитанцій про сплату позичальником кредиту у валюті, та прийшов до вірного висновку, що підстав для визнання вказаної заяви фальшивим доказом відсутні.

Окрім цього, відповідно до ч. 2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави («Позика»), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Законодавець повязує момент укладення договору з моментом передання грошей у випадку укладення договору позики (ст. 1046 ЦК України). Однак кредитний договір є укладеним з моменту досягнення його сторонами у письмовій формі згоди з усіх істотних умов договору, а дії щодо зняття грошей з рахунку стосуються його виконання, а не укладення, тоді як правове значення для вирішення питання про визнання кредитного договору недійсним має додержання його сторонами вимог закону саме при його укладенні, а не виконанні.

Аналогічна позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 11 липня 2012 року у справі 6-63цс12, яка вірно була врахована судом першої інстанції відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Правомірним колегія суддів вважає і висновок суду першої інстанції також про те, що безпідставними є посилання ОСОБА_3 про відсутність у відповідача індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, що унеможливлює видачу кредиту у валюті.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у розясненнях, виклаених у п. 11 постанови від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» (далі Постанова Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5) розяснив судам, що у разі виникнення спору щодо отримання сторонами кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави (підпункт "г" пункту 4 статті 5 Декрету про валютне регулювання) суд має виходити з того, що Національним банком України на виконання положень статті 11 цього Декрету, статті 44 Закону України "Про Національний банк України" в межах своїх повноважень прийнято Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затверджене постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 року № 483 (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року № 1429/10028).

Згідно з пунктом 1.5 цього Положення використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року № 3024-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків" генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, або генеральну ліцензію на здійснення валютних операцій).

У зв'язку з наведеним суди повинні виходити з того, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, сплата процентів за таким кредитом не потребують наявності індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу у жодної зі сторін кредитного договору.

Судова колегія звертає увагу на те, що банком була надана суду копія банківської ліцензії № 10, виданої ВАТ «ОСОБА_4 Аваль» на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та п. п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», копія дозволу НБУ № 10-4 від 11.10.2006 року та копія додатку до дозволу (перелік операцій, що має право здійснювати ВАТ «ОСОБА_4 Аваль»). До того ж, вказані обставини також встановлені і рішенням Печерського районного суду м. Києва від 15.07.2013 року, а тому відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив у рішенні суду також з того, що не є підставою для визнання кредитного договору неукладеним також підвищеням курсу іноземної валюти внаслідок чого сума заборгованості ОСОБА_3 значно зросла, що погіршило його фінансовий стан.

Пленум ВССУ у розясненнях, викладених у п. 16 постанови від 30.03.2012 року № 5 звертає увагу судів на те, що суди повинні з'ясувати виконання банками чи іншими фінансовими установами положення статей 11, 18, 21 Закону України "Про захист прав споживачів", а також пункту 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10.05.2007 року № 168, зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 25.05.2007 року №541/13808 (щодо договорів, укладених після набрання постановою чинності), де передбачено обов'язок банків у разі надання кредиту в іноземній валюті під час укладення кредитного договору попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором несе споживач.

Зі змісту кредитного договору вбачається, що відповідно до ст. 15 вказаного договору ОСОБА_3В був належним чином попереджений, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за цим договором покладені на нього.

Вірно суд першої інстанції визнав необґрунтованим і посилання ОСОБА_3 в позові на те, що кредитний договір підписаний неналежною особою, яка не має повноважень ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» на його підписання, адже вказана обставина вже була предметом дослідження в іншій справі (рішення Печерського районного суду м. Києва від 15.07.2013 року), в якій ці твердження позивача не знайшли підвтердження, а тому в силу ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Крім того, Пленум Верховного Суду України у розясненнях, викладених у абз. 5 п. 8 постанови від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звертає увагу судів на те, що вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом; суди мають відмовляти в позові з такою вимогою; у цьому разі можуть заявлятися лише вимоги, передбачені главою 83 книги п'ятої ЦК.

Таким чином, заявлені ОСОБА_3 вимоги про визнання правочинів неукладеними не можуть бути також задоволені і з цих підстав.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, і з таким висновком погоджується колегія суддів.

У той же час, рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягає скасуванню відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України через порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, з огляду на нижченаведене.

Як слідує із справи, відповідачі у своїх запереченнях на позов ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» оспорювали розрахунок заборгованості банку, оскільки на їх думку, розмір їхньої заборгованості перед ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» є меншим, ніж зазначений банком в позові та наданих розрахунках, крім того, на їх думку, порука ОСОБА_5 за договором поруки є припиненою відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Однак, зазначені заперечення відповідачів були залишені судом першої інстанції без належної правової оцінки в рішенні суду.

Вирішуючи спір й задовольняючи частково позов ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та стягуючи солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором, судом першої інстанції невірно застосовано норми матеріального права.

Зокрема, судом першої інстанції залишено поза увагою, що згідно з ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», в редакції чинній на момент укладання кредитного договору, банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов'язаної особи банку як обов'язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до пункту 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, в редакції чинній на момент укладання кредитного договору, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача, тощо), або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення змін до нього, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на кредитного договору тощо).

Вирішуючи позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» суд першої інстанції не врахував, що позивачем було нараховано, а відповідачем сплачено комісію відповідно до п.п.1.2.2., п.п.1.3.1 кредитного договору на користь банку, що суперечить ч. 3 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» та п. 3.6 6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168.

Окрім цього, судова колегія звертає увагу, що банком в кредитному договорі не зазначено, які саме послуги надаються банком за вказану ним комісію, яку ОСОБА_3 сплатив на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь, що суперечить п. 3.6 6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, на що також звертає увагу Верховний Суд України у правовій позиції № 6-1746цс16 від 16.11.2016 року.

Таким чином, основна сума боргу з відсотками, з вирахуванням незаконно утриманої (сплаченої) комісії, станом на день укладення додаткової угоди, має становити: 27179,38 доларів США (т.6 а.с.49).

Також судова колегія вважає, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про стягнення солідарно з відповідачів заборгованості по пені в доларах США.

Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 02.07.2014 року у справі №6-79цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами України, аналіз норм ст. 99 Конституції України, ст. ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка) та виплати, передбачені ст. 625 ЦК України.

Не застосовані судом першої інстанції і наслідки спливу в частині щомісячних платежів строку предявлення вимог до поручителя.

За таких обставин, рішення суду в частині вирішення позовних вимог ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» слід скасувати та ухвалити нове рішення.

Вирішуючи позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», судова колегія бере до уваги висновок експерта № 05/013/1430/2 від 05.09.2017 року, наданого на виконання ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 27.04.2016 року про призначення у справі додаткової судово-економічної експертизи. Зокрема, приймає до уваги розмір заборгованості по тілу кредиту та відсоткам, визначений експертним шляхом станом на 31.03.2010 року, що відповідає умовам кредитного договору №014/035-23/60056 від 04.04.2008 року з додатками, з урахуванням частково наданих на дослідження розрахункових документів щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором без врахування комісії за надання кредиту, передбаченої п.п. 1.1.2.2., п.п.1.3.1 кредитного договору, що складає 27443,47 доларів США, у тому числі заборгованість за основною сумою боргу 24425,71 доларів США (в т. ч. прострочена заборгованість за кредитним договором 0,00 дол. США), та заборгованість за нарахованими протягом періоду з 04.04.2008 по 31.03.2010 відсотками у розмірі 3017,76 дол. США (в т.ч. прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 2753 дол. США). Сума до сплати, визначена з урахуванням умов додаткової угоди № 1 від 31.03.2010, становить 27179,38 дол. США (т. 6 а.с. 49).

Тому, колегія суддів виходить із наведеного експертом розрахунку, згідно якого розмір заборгованості за кредитним договором №014/035-23/60056 від 04.04.2008 року з додатками по тілу кредиту, відсоткам та пені, визначений експертним шляхом станом на 08.05.2014 року, виходячи з суми боргу станом на 31.03.2010, визначеної експертом за результатами дослідження по першому питанню, а саме при умові, що сума залишку заборгованості за кредитним договором станом на 31.03.2010 року становить 27179,38 дол. США, а також даних Графіку повернення кредиту та сплати процентів (за ануїтетною схемою погашення), що складений за результатами альтернативних розрахунків; даних обліку в частині фактичних сум та дат погашення кредитної заборгованості за вказаним кредитним договором, визначений у розмірі 32739,53 дол. США, у тому числі: заборгованість за основною сумою боргу 25302,34 дол. США (в т. ч. прострочена заборгованість за кредитом 742,68 дол. США), та заборгованість за нарахованими протягом періоду з 31.03.2010 по 08.05.2014 відсотками у розмірі 7437,19 дол. США ( в т. ч. прострочена заборгованість за нарахованими відсотками 7398,37 дол. США) (т. 6 а.с. 50).

Урахування обсягів заборгованості визначених згідно даних альтернативного розрахунку (без комісії) з урахуванням альтернативного Графіку повернення кредиту та сплати (за ануїтетною схемою погашення) в частині суми сплати ануїтетного платежу та даних фактично врахованих при цьому сум погашення, становить 21306,45 дол. США. При цьому сума пені до сплати, при умові врахування під час обчислення пені, курсу НБУ на кожний день нарахування, становить 186330,99 грн.

Саме ці розрахунки щодо розміру заборгованості станом на 08.05.2014 року по тілу кредиту, відсоткам та пені (без врахування комісії банку), що наведені у висновку експерта № 05/013/1430/2 від 05.09.2017 року, судова колегія приймає до уваги та виходячи із них вирішує позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» (т. 6 а.с. 51).

В той же час, ухвалюючи рішення про солідарне стягнення заборгованості з боржника та поручителя, суд першої інстанції не врахував положень ч. 4 ст. 559 ЦК України, згідно яких порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Верховний Суд України у своїх правових позиціях вказує, якщо умовами договору кредиту передбачено окремі самостійні зобовязання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обовязку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобовязань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Оскільки відповідно до ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень ч. 4 ст. 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.

Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобовязань за кредитним договором передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк предявлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Отже, у справі, в якій кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен здійснювати кожного місяця, а за договором поруки поручитель відповідає у такому ж розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як установлено кредитним договором, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до ст.261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого ч. 4 ст. 559 цього Кодексу шестимісячного строку для предявлення вимог до поручителя.

Якщо банк предявив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобовязання, то в силу положень частини ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобовязань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, ОСОБА_3 перестав здійснювати щомісячне погашення заборгованості за кредитним договором з 05.05.2012 року, а тому, відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, саме з цього моменту необхідно рахувати шестимісячний строк предявлення банком вимоги до поручителя щодо щомісячного платежу та щодо наступних щомісячних платежів до моменту предявлення позову.

З даним позовом банк звернувся у суд в січні 2013 року, тобто з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, до поручителя щодо щомісячних платежів за травень, червень та частини платежу за квітень 2012 року, а тому судова колегія вважає, що порука ОСОБА_5 за договором поруки в частині порушення зобовязання щодо погашення щомісячних платежів ОСОБА_3 за вказаний період 2012 року є припиненою.

Водночас, судова колегія зазначає, що правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобовязань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, оскільки щодо інших порушених зобовязань щодо щомісячного погашення кредиту ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» дотримався шестимісячного строку звернення з вимогою до поручителя.

Визначаючи розмір заборгованості судова колегія виходить з фактичних даних визначених експертом у додатку № 10 до висновку експерта № 05/013/1430/2 від 05.09.2017 року, в якому наведено розрахунок заборгованості за кредитним договором №014/035-23/60056 від 04.04.2008 станом на 08.05.2014 року (т. 6 а.с.185-201).

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» до поручителя ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором за непогашену заборгованість по щомісячних платежів за квітень, травень та червень 2012 року в розмірі 769,75 доларів США, з яких : 149,58 доларів США тіло кредиту (розрахунок заборгованості по тілу кредиту 45,92 (квітень) + 56,43 (травень) + 47,13 (червень) = 149,58 доларів США); та 620,17 доларів США відсотки (розрахунок заборгованості по відсоткам 29,79 (за квітень непогашена сума щомісячного платежу) + 290,35 (травень) + 300,03 (червень) = 620,17 доларів США) задоволенню не підлягають, оскільки ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» предявлено вимогу до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, шляхом предявлення позову, з пропуском шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, у звязку з чим порука ОСОБА_5 за цими щомісячними платежами ОСОБА_3 в силу Закону є припиненою.

З огляду на наведене, на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» слід стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № 014/035-23/60056 від 04.04.2008 року в розмірі 31969,78 доларів США, з них : 25152,76 долари США тіло кредиту; 6817,02 доларів США відсотки, а також пеню 186330,99 грн.

У той же час, оскільки позовна вимога ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» до поручителя ОСОБА_5 про стягнення заборгованості в розмірі 769,75 доларів США задоволенню не підлягає, проте зазначена сума заборгованості підлягає стягненню з ОСОБА_3 як з боржника.

Ураховуючи положення ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України про перерозподіл апеляційним судом судових витрат при скасуванні рішення та ухваленні нового, з ОСОБА_5, ОСОБА_3 слід стягнути в рівних частинах на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» судовий збір в розмірі 2406,88 грн. за подання позову, тобто з кожного по 1203,44 грн., а також з ОСОБА_3 на користь ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» судовий збір за подання позову в розмірі 47,50 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог ПАТ «ОСОБА_4 Аваль».

Судові витрати по експертизі № 05/013/1430/2 слід стягнути з ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» на користь ОСОБА_3 в розмірі 2949,50 грн., а також в розмірі 599,80 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, тобто відповідно до відхиленої частини позовних вимог банку.

Керуючись ст. ст. 88, 303, 304, 307, 308, 309, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2014 року в частині задоволення частково позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/035-23/60056 від 04.04.2008 року в розмірі 31969,78 доларів США, з яких : 25152,76 долари США - тіло кредиту; 6817,02 доларів США відсотки, а також пеню 186330 (сто вісімдесят шість тисяч триста тридцять) гривень 99 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» заборгованість за кредитним договором № 014/035-23/60056 від 04.04.2008 року в розмірі 769,75 доларів США, з яких : 149,58 доларів США тіло кредиту; 620,17 доларів США відсотки.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» судовий збір за подання позову в розмірі 2406 гривень 88 копійок, тобто з кожного по 1203 гривні 44 копійки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» судовий збір за подання позову в розмірі 47 (сорок сім) гривень 50 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» на користь ОСОБА_3 судові витрати за проведення судової експертизи в розмірі 2949 гривень 50 копійок, а також судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 599 гривень 80 копійок, всього 3549 гривень 30 копійок.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 29.12.2014 року в частині вирішених позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача ОСОБА_5 про захист прав споживача та визнання правочинів неукладеними залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Підпис А. Ю. Зайцев

Судді : Підпис Т. О. Денишенко

ОСОБА_8 Сало

Згідно з оригіналом.

Головуючий А. Ю. Зайцев