Єдиний унікальний номер 741/814/16
Провадження № 2/741/60/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Носівка 04 липня 2017 року

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Киреєва О.В.,

з участю секретаря Жирка О.В.,

позивача ОСОБА_1, його представника - ОСОБА_2

та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна спільного майна подружжя,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом, мотивуючи його тим, що з 23 жовтня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві він зареєстрував шлюб з ОСОБА_3, про що було зроблено актовий запис за № 1432. Перебуваючи у шлюбі, за спільні кошти, вони придбали: житловий будинок АДРЕСА_1; земельну ділянку загальною площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_4, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області по АДРЕСА_2; земельну ділянку загальною площею 0,313 га, кадастровий номер НОМЕР_5, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області; автомобіль марки «ВАЗ 2121», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; будівельні матеріали, з яких була побудована баня. Право власності на зазначене майно було зареєстровано за ОСОБА_3, яка перешкоджає йому (позивачу) користуватися та володіти цим майном, чим грубо порушує його права та інтереси. ОСОБА_3 вважає зазначене майно її особистою власністю, не погоджується у добровільному порядку розділити його.

ОСОБА_1 просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на 1/2 частину:

- житлового будинку АДРЕСА_3

- земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_4, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області по АДРЕСА_2;

- земельної ділянки загальною площею 0,313 га, кадастровий номер НОМЕР_5, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області;

- автомобіля марки «ВАЗ 2121», 2006 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та поділити його шляхом стягнення з ОСОБА_3 компенсації у розмірі 55 721 грн.;

- будівельних матеріалів, з яких була побудована баня, та поділити їх шляхом стягнення з ОСОБА_3 компенсації у розмірі 72 490,50 грн.;

- стягнути з ОСОБА_3 на його користь понесені ним судові витрати.

У судовому засіданні, яке проводилося 8 червня 2017 року, позивач та його представник позовні вимоги підтримали з мотивів, які зазначені у позовній заяві, просили задовольнити, пояснили, що подружжя ОСОБА_3 прожили спільно 10 років, останні два роки позивач перебував на заробітках за кордоном, за спільні кошти подружжя придбавало будинки та земельні ділянки, розпочали будівництво банного комплексу. У житті подружжя був період, коли ОСОБА_3 впала з велосипеда та травмувала ногу, перенесла три операції, які оплачував позивач. Після лікування подружжя придбало автомобіль «Нива», яким відповідач возила дітей до дитячого садка в м. Ніжин. 4 липня 2017 року позивач та його представник у судове засідання не з'явилися, представник подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

У судове засідання відповідач та її представник не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки до суду не повідомили, не просили розгляд справи відкласти.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, керівник Центру надання адміністративних послуг Носівської РДА подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити без участі їх представника.

Суд розглядає справу у загальному порядку в відсутності відповідача, її представника та представника третьої особи, оскільки відсутні підстави для проведення заочного розгляду справи, так як 15 листопада 2016 року представник відповідача ОСОБА_4 була присутня під час розгляду справи.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6 дала показання про те, що сім'ю ОСОБА_3 вона знає з 2007 року, подружжя придбало будинок у с. Володькова Дівиця, будували сарай, тримали худобу (кози, коні, кури, гуси), наймали людей, платили їм за роботу заробітну плату. Від ОСОБА_3 їй (свідку) відомо, що ОСОБА_1 має роботу, отримує добру заробітну плату, надсилає їй гроші. Подружжя ОСОБА_1 з 2012 по 2015 рік розпочало та проводило будівництво сауни. Позивач особисто та з найманими працівниками працював на будівництві сауни.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що подружжя ОСОБА_1 стали проживати в с. Володькова Дівиця, придбали будинок № 5 по вул. Березнева. Позивач їздив на заробітки, отримував кошти, якими за допомогою платіжної картки користувалася відповідач. Подружжя перебудували будинок, сарай, наймали працівників, платили їм кошти. У січні 2016 року між подружжям стали виникати сварки, через те, що ОСОБА_1 довідався, що у дружини є співмешканець. Після цього позивач заблокував картку. Зі слів відповідача їй (свідку) відомо, що кошти на утримання сім'ї заробляв позивач.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_8 дав показання про те, що сім'ю ОСОБА_1 він знає протягом 10 років. ОСОБА_1 працював, їздив на заробітки, утримував сім'ю, яка жила заможно. Відповідач не працювала, жила у с. Володькова Дівиця та доглядала дітей. На даний час ОСОБА_3 все майно продає, переїхала на проживання в м. Київ. З весни 2017 року у господарстві ОСОБА_3 залишилися собаки, яких нікому годувати, відповідач рідно приїжджає в село.

У зв'язку із неявкою 4 липня 2017 року в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, суд розглядає справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, допитавши свідків, вивчивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

У судовому засіданні встановлено, що 23 жовтня 2004 року ОСОБА_1 одружився з ОСОБА_3, про що було зроблено запис за № 1432, що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 15).

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 року у справі № 754/504/16-ц (а.с. 137), яке набрало законної сили 24 червня 2016 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 було розірвано.

Частина 3 ст. 368 ЦК України передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Ці ж норми врегульовані і в Сімейному Кодексі України 2004 року.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що за час шлюбу сторонами було придбано:

- житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею, 35,3 кв. м, житловою площею 18,5 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами (а.с. 150-151; 152);

- земельну ділянку загальною площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_4, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області по АДРЕСА_2 (а.с. 144-145; 146);

- земельну ділянку загальною площею 0,313 га, кадастровий номер НОМЕР_5, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області (а.с. 147-148; 149);

- автомобіль марки «ВАЗ 21213», 2002 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 153);

- будівельні матеріали, з яких була побудована баня, орієнтовною загальною вартістю 144 981 грн. (а.с. 38-40);

- інше майно, яке виходить за межі позовних вимог, заявлених ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач та її представник не надали суду доказів та не довели, що вищезазначене майно не є спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_1, не спростували розрахунків вартості спірного майна, які були надані позивачем.

Відповідно до ст.ст. 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (частина четверта статті 71 СК України).

Так, присудження судом грошової компенсації одному з подружжя замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за наявності згоди цієї особи на таке присудження, крім випадків, передбачених статтею 365 ЦК України.

Положеннями цієї статті передбачають підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов співвласника про припинення права особи на частку у спільному майні, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 370 ЦК України виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу, частиною другою якої передбачено, що якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно із частиною п'ятою статті 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Така умова дозволяє створити ефективний механізм охорони прав співвласників, право на частку яких припиняється, щодо гарантованого отримання вартості частки в разі ухвалення судового рішення. Адже на підставі цього рішення не тільки припиняється право, але й набувається право на частку іншим співвласником.

Отже, процедура внесення суми для відшкодування вартості частини майна на депозит суду, з одного боку, є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв'язку з припиненням її права на частку у спільному майні, а з іншого боку, є технічною функцією щодо забезпечення виконання однією стороною у справі своїх зобов'язань перед іншою.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин четвертої, п'ятої статті 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, в разі, коли один з подружжя не вчинив передбачених частиною п'ятою статті 71 СК України дій щодо попереднього внесення відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між сторонами відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 18 січня 2017 року у справі № 6-2565цс16, який в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Ураховуючи те, що відповідач попередньо не внесла на депозитний рахунок суду суму грошової компенсації за автомобіль марки «ВАЗ 21213», 2002 року випуску, та будівельних матеріалів, з яких була побудована баня, які є неподільними речами, то суд вважає за доцільне визначити ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишити це майно у їх спільній частковій власності.

Проаналізувавши добуті по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 702,67 грн., які підтверджуються квитанцією (а.с. 1).

Керуючись ст.ст. 368, 370 ЦК України, ст.ст. 60, 69, 70, 71 СК України, ст. 22 КпШС України, ст.ст. 11, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року за № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суд -

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_2, право власності на 1/2 частину:

- житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею, 35,3 кв. м, житловою площею 18,5 кв. м., з господарськими будівлями та спорудами;

- земельної ділянки загальною площею 0,25 га, кадастровий номер НОМЕР_4, яка призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та розташована в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області по АДРЕСА_2;

- земельної ділянки загальною площею 0,313 га, кадастровий номер НОМЕР_5, яка призначена для ведення особистого селянського господарства та розташована в с. Володькова Дівиця Носівського району Чернігівської області;

- автомобіля марки «ВАЗ 21213», 2002 року випуску, номер шасі НОМЕР_6, державний реєстраційний номер НОМЕР_1;

- будівельних матеріалів, з яких була побудована баня, загальною вартістю 144 981 грн.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП НОМЕР_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_7, судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 702 (одна тисяча сімсот дві) грн. 67 коп.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Киреєв