АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 426/1487/12 Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1969/К/17 ОСОБА_1
Категорія - 39(ІV) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

09 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

при секретарі: Видрик А.А.,

за участю: осіб, що не були залучені до участі у справі : ОСОБА_2, ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою осіб, що не були залучені до участі у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2012 року у справі за заявою ОСОБА_5, зацікавлена особа відділ РАЦС м.Нікополя Нікопольського МРУЮ, про встановлення факту проживання однією сім'єю, факту спільної сумісної власності та належності 1/2 частини, як частки у спільній сумісній власності,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року ОСОБА_5 звернулась до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю, як чоловіка та жінки із ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1 без шлюбу в період з жовтня 1994 року по 31 грудня 2011 р. та визнання спільною власністю усе майно набуте у цей період.

В обґрунтування заявлених вимог зазначає, що з жовтня 1994 року вона проживала із ОСОБА_6 однією сімєю, фактично перебуваючи у цивільному шлюбі до дня його смерті, а саме до 31 грудня 2011 року. Мешкали вони разом у її домоволодінні, за адресою: м.Нікополь, провулок Ізвилістий, буд.23. Вони разом вели господарство, обробляли земельну ділянку, збирали врожай. Двічи вони разом робили ремонт у її домоволодінні. Наприкінці 2010 року ОСОБА_6захворів, став скаржитись на біль в поясниці і тяжко ходити. Вона доглядала за ним, годувала, возила у лікарні на обстеження, купувала ліки, одяг і інші необхідні речі. Разом вели господарство та накопичили гроші в сумі 15 000 грн., які поклали на депозитний вклад відкритий на імя ОСОБА_6 ОСОБА_1 дружиною ОСОБА_6 розірвав шлюб 11 липня 2000 року. Факт спільного проживання, як чоловіка та жінки підтверджується ОСОБА_7 сусідів та довідкою від голови квартального комітету № 17. Тому, просить суд встановити факт проживання однією сімю із ОСОБА_6, як чоловіка та жінки, визнати що вона є власником 1/2 частини банківського вкладу відкритого на імя ОСОБА_6, як частки у спільній сумісній власності, а інша 1/2 частина належати їй у порядку спадкування за законом як дружини ОСОБА_6, тобто спадкоємцем першої черги. У звязку з відмовою державного нотаріуса визнати факт проживання однією сімєю та факту загальної спільної власності вона змушена звертатись до суду.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2012 року встановлено факт проживання однією сімєю як чоловіка та дружини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без шлюбу, в період часу з жовтня 1994 року по 31 грудня 2011 року. Встановлено факт спільної сумісної власності на майно, придбане в період проживання однією сімєю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, без шлюбу, набуте в період часу з жовтня 1994 року по 31 грудня 2011 року. Встановлено факт належності ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, 1/2 частини банківського вкладу, відкритого у ВАТ „Ощадбанк філії Нікопольського відділення 7898 на імя її чоловіка ОСОБА_6, згідно договору № 436 на вклад „Депозитний на імя фізичної особи від 30 листопада 2011 року як частки у спільній сумісній власності подружжя.

В апеляційній скарзі особи, що не були залучені до участі у справі спадкоємці ОСОБА_2 та ОСОБА_3вважають рішення першої інстанції незаконним, таким що прийняте із порушенням норм матеріального та процесуального права, просять його скасувати та закрити провадження у справі на підставі п.6 ст.235 ЦПК України.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначили, що ОСОБА_6 перебував у шлюбі до 11 липня 2000 року із ОСОБА_3, тому встановлення факту перебування його у фактичних шлюбних відносинах у період до 11 липня 2000 року протирічить законодавству.

Судом вирішено спір про право в окремому провадженні, що є порушенням вимог процесуального права. Судом ухвалено рішення через два місяці після смерті спадкодавця та розподілено спадкове майно в порушення вимог ст.1270 ЦК України, що призвело до порушення прав спадкоємців,які не були залучені до участі у справі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, із закриттям провадження у справі, з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно копії паспорта ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований з 02.02.1990 року АДРЕСА_1. ОСОБА_7 відомостей, що містяться в паспорті зазначено, що 30 квітня 1967 року він зареєстрував шлюб із ОСОБА_8 Який розірвано відділом реєстрації актів цивільного стану 11 липня 2000 року актовий запис №314 ( а.с.7).

ОСОБА_6 помер 31 грудня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть ( а.с.8).

ОСОБА_7 відомостей ВАТ «Ощадбанк» 30 листопада 2011 року вкладник ОСОБА_6 вніс вклад на депозитний рахунок банку у розмірі 15000грн. ( а.с.4).

Заявник ОСОБА_5 зареєстрована та проживає ІНФОРМАЦІЯ_4 ( а.с.3).

ОСОБА_7 від 26 січня 2012 року свідки ОСОБА_9,ОСОБА_10,ОСОБА_11, та племінники заявниці підтвердили факт спільного проживання у цивільному шлюбі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у період з жовтня 1994 року по 31 грудня 2011р. Акт затверджений підписом та печаткою уповноваженим квартального комітету № 17 ОСОБА_12 ( а.с.9-12).

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сімєю, ОСОБА_5 посилалась на те, що із спадкодавцем ОСОБА_6 з 1994 року до часу смерті проживали однією сімєю, вели спільне господарство.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції дійшов висновку, що матеріалами справи та поясненнями свідків доведено факт проживання ОСОБА_5П однією сімєю із ОСОБА_6, який помер 31.12.2011 року з жовтня 1994 року по 31 грудня 2011р.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитися із висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі неможна повністю визнати законним і обґрунтованим.

Між сторонами виникли правовідносини стосовно спадкування нерухомого майна після смерті ОСОБА_6

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», розяснено судам, що при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини.

В порушення вимог законодавства судом першої інстанції не витребувано у нотаріальній конторі спадкову справу та не перевірено коло спадкоємців, хто звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, померлого 31 грудня 2011 року, для встановлення учасників процесу, що призвело до порушення прав спадкоємців брати участь у розгляді справи.

Стаття 1270 ЦК України передбачає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Із грубим порушенням вимог ст.1270 ЦК України суд першої інстанції розглянув заяву ОСОБА_5П та вирішив питання розподілу спадкової маси після спливу лише двох місяців після смерті спадкодавця ОСОБА_6

Спадкоємцю ОСОБА_2, який є сином спадкодавця ОСОБА_6 та прийняв спадщину, державним нотаріусом Другої Нікопольської державної нотаріальної контори видано 19 квітня 2013 року свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові внески з відповідними відсотками та компенсаційними виплатами ( а.с.61).

ОСОБА_7 свідоцтва про народження виданого 23 січня 2006 року ОСОБА_2 є сином ОСОБА_6 та ОСОБА_3П.( а.с.60).

Крім іншого, судом першої інстанції справу розглянуто в окремому провадженні. Відповідно до ч.4 ст.256 ЦПК України, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, то суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи залишає заяву без розгляду.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судам розяснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження зясується, що має місце спір про право, суд на підставі ч.6 ст.235 ЦПК України залишає заяву без розгляду та розяснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.

Судом першої інстанції в порушення вищезазначених вимог процесуального законодавства в окремому провадженні вирішено спір про право на грошові кошти спадкодавця ОСОБА_6,які були на час його смерті розміщені на вкладному рахунку ВАТ «Ощадбанк».

Крім того, судом не враховано розяснення викладені у п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», в якому розяснено, що до числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем , але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі ст.1261 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено факт проживання однією сімєю як чоловіка та дружини ОСОБА_6 та ОСОБА_5 без шлюбу, в період часу з жовтня 1994 року по 31 грудня 2011 року та встановлено факт спільної сумісної власності на майно, придбане в період з жовтня 1994 року по 31 грудня 2011 року, в порушення вимог ч.2 ст.74 СК України.

Як видно з матеріалів справи до 11 липня 2000 року спадкодавець ОСОБА_6 перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3, тому жодним чином строк спільного проживання однією сімєю між спадкодавцем ОСОБА_6 та заявником ОСОБА_5 не може бути більшим за час перебування спадкодавця у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду на підставі п.п.1,3,4 ч.1 ст.309 ПК України скасуванню з ухваленням рішення про залишення без розгляду заяви ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, факту спільної сумісної власності та належності 1/2 частини, як частки у спільній сумісній власності.

ОСОБА_7 ч. 5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилом ч.1 ст. 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи, до яких серед іншого відносяться витрати на правову допомогу ( ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України).

ОСОБА_2, ОСОБА_3 при оскарженні рішення суду за розгляд апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі по 1056 грн. кожним, який підлягає стягненню із заявника ОСОБА_5 на користь кожного апелянта.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314-316 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2012 року скасувати.

Залишити без розгляду заяву ОСОБА_5, зацікавлена особа відділ РАЦС м.Нікополя Нікопольського МРУЮ, про встановлення факту проживання однією сім'єю, факту спільної сумісної власності та належності 1/2 частини, як частки у спільній сумісній власності.

Розяснити ОСОБА_5 право звернення до суду із заявленими вимогами в позовному провадженні.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у відшкодування витрат зі сплати судового збору за розгляд апеляційної скарги по 1056 грн. кожному.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: