ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6333/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" жовтня 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

за участю секретаря Гаврилюк О.В.

розглянувши у судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину,

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ОСОБА_4 звернулась до судуі з позовом до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на неповнолітню дитину, посилаючись на те, що від шлюбу із відповідачем має дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Неповнолітня донька знаходиться на утриманні позивача та з 01.09.2017 року є студенткою 1-го курсу денної форми навчання Київського університету культури. Термін навчання по 30.06.2021 року.

Навчання є платним, щомісячна вартість оплати навчання за один семестр складає 12 600 грн., загальна сума навчання дочки сторін становить - 88 200 грн, що є додатковими витратами на дитину, яка продовжує навчання.

Відповідач ухиляється від надання додаткової допомоги на навчання дочки.

На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на неповнолітню дочку, яка продовжує навчання, в розмірі 44 100 грн. за визначеним нею графіком виплат.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала з наведених вище підстав, просить суд його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений в установленому законом порядку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі суд встановив наступне.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується копією свідоцтва про її народження, де батьком записаний ОСОБА_3

У судовому засіданні було встановлено, що 30.08.2017 року Дарницьким районним судом м.Києва видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання дочки ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи із дня пред'явлення заяви до суду - 08.08.2017 року і до досягнення дитиною повноліття. Судовий наказ скасуванню не підлягає, набирає законної сили з моменту винесення (ч.1 ст.105 ЦПК України).

Позивач у судовому засіданні зазначила, що отримала вказаний судовий наказ від 30.08.2017 року та два тижні тому подала його на виконання до виконавчої служби.

Згідно договору №26269 про підготовку фахівця з вищою освітою Київського університету культури, ОСОБА_5 є студенткою 1 курсу денної форми навчання Київського університету культури, з терміном навчання за освітньо-кваліфікаційним рівнем бакалавр з 01.09.2017 року по 30.06.2021 року, зі сплатою коштів за навчання у сумі 12 600 грн. за семестр.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленністю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Положеннями статей 180, 183, 185, 193, 198, 199 СК України визначаються декілька видів виконання цього обов'язку, зокрема утримання неповнолітньої дитини, що стягується у частках або твердій грошовій сумі (статті 180, 183); участь батьків у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо) (стаття 185); утримання дитини, яка перебуває в закладі охорони здоров'я, навчальному або іншому закладі, у разі якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального або іншого закладу, аліменти можуть бути стягнуті з них на загальних підставах (стаття 193); батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, а також якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і потребують матеріальної допомоги до досягнення ними двадцяти трьох років, за умови якщо батьки можуть надавати таку допомогу (стаття 198).

Згідно із ч.1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Отже, виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Крім того, аналіз зазначеної норми Сімейного кодексу України в сукупності з іншими нормами зазначеного законодавчого акту, зокрема, ст. 199 СК, надає підстави для висновку про те, що витрати на навчання дитини не є додатковими витратами в розумінні ст. 185 СК України, оскільки зазначена норма СК визначає додаткові витрати як витрати, зокрема, на розвиток здібностей дитини.

Витрати на навчання дитини в начальному закладі не є витратами на розвиток її здібностей та повинні враховуватись судом при визначенні розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

При цьому, суд звертає увагу на ст. 199 СК України, яка встановлює обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати матеріальну допомогу.

Зазначений висновок суду ґрунтується також на правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст. 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог щодо стягнення додаткових витрат на дитину, які полягають в оплаті навчання за 1 курс денного відділення в Київському університеті культури, оскільки не знайшли свого обґрунтування в ході судового розгляду. Сам факт навчання дитини у вищому навчальному закладі є підставою для стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, однак не є особливою обставиною, яка породжує обов'язок відповідача брати участь у додаткових витратах на дитину в порядку ст. 185 СК України.

В тому числі судом враховується, що з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дочки, а після досягнення повноліття особисто вона чи в її інтересах позивач мають право на звернення до суду з позовом на підставі ст. 199 СК України.

Оскільки в позові про стягнення додаткових витрат на навчання доньки відмовлено повністю, то понесені позивачкою судові витрати, пов'язані з пред'явленням цих позовних вимог, відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,88,174, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення додаткових витрат на дитину - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Комаревцева Л.В.