22-ц/775/812/2017(м)
Головуючий в 1 інстанції Курбанова Н.М.
Доповідач Принцевська В.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді Принцевської В.П.,

суддів Биліни Т.І., Лопатіної М.Ю.

секретар Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору, стягнення коштів, моральної шкоди за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 6 жовтня 2017 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про розірвання договору купівлі-продажу комплекту акустики, стягнення з відповідача грошових коштів в розмірі 23834, 14 гривень та 10000 гривень моральної шкоди, 50% якої просив перерахувати на благодійність.

В ході слухання справи позивач збільшив розмір позовних вимог та просив суд розірвати договір купівлі-продажу, стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 47200 гривень, в іншій частині позовні вимоги залишив без змін.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що в червні 2015 року на сайті «ОLХ» він знайшов оголошення від імені ОСОБА_2, який продавав акустику з німецьких магазинів, з гарантією 5 років, доставкою 2-4 дні. Його влаштували зазначені умови та він зв,язався по телефону з продавцем та домовився, що він купе у нього новий комплект акустики MAGNATQUANTUM 5/0 677 SET +QUANTUM 673 +QUANTUMCENTER 67 BLACK ВАРТІСТЮ 21900 гривень. До комплекту входило дві підлогових колонки, дві поличні колонки та одна центрального каналу. За домовленістю з відповідачем 03.07.2015 року він перевів на його картковий рахунок у ПАТ «Приватбанк» передоплату у розмірі 2200 гривень та 10.07.2015 року відповідач направив товар на його адресу службою доставки «Міст експрес», зазначивши, що в даній компанії дбайливо ставляться до товару. 14.07.2015 року він отримав у відділені « Міст експрес» зазначений товар, який був упакований в заводську упаковку - 4 фірмові картонні коробки та зразу сплатив у цій службі післяплату за товар на ім,я ОСОБА_2 у сумі 19700 гривень та 850, 14 гривень за доставку відправлення. У відділені служби доставки він коробки не відкривав, товар забирав разом із жінкою та повіз його запакований додому. Разом із знайомим він переніс коробки з автомобіля до квартири, де і відкрив зазначений товар. Відкривши одну з коробок, він встановив, що колонка MAGNAT QUANTUM 677 BLACK мала недолік - пошкодження на корпусі тильної сторони колонки. Він зразу зв,язався з відповідачем, той попросив його скинути фотографії цієї колонки на його електронну пошту, а також повернути йому колонку назад для заміни, уточнивши, на яке відділення служби доставки переслати вказану колонку. Крім того, відповідач пояснив, що після отримання товару з Польщі від кур,єра, він товар не відкривав, а зразу переслав йому. В цей же день він відправив на адресу відповідача браковану колонку. 22.07.2015 року відповідач, за повідомленням на сайті «Міст експрес», отримав посилку, хоча з моменту її доставки на склад не хотів цього робити, бо не отримав гроші. 30.07.2015 року у відділенні «Нової пошти» він отримав від відповідача зазначену колонку із слідами її ремонту на корпусі та він вимушений був заплатити післяплату у розмірі 900 гривень, а також за пересилку відправлення 146, 38 гривень. Таким чином, відповідач не тільки не замінив йому колонку, а фактично відремонтував її за його рахунок. Після цього відповідач не виходив з ним на зв,язок. Він звернувся до правоохоронних органів, але поліція не знайшла в діях відповідача кримінального злочину. 21.09.2015 року він направив на адресу відповідача письмову претензію з вимогою замінити дефекту колонку на нову, а також повернути йому гроші у розмірі 900 гривень та гроші за доставку у розмірі 184 гривні, так як на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», він повинен був безоплатно усунути недолік товару. Відповіді від відповідача він не отримав. Вважає, що ОСОБА_2 порушив вимоги ст.. 1, 4, 6,7, 8, 12, 16, 17 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст. 708-709, 711 ЦК України. Крім того, відповідач є приватним підприємцем, але не має права займатися продажем акустики. Неправомірними діями відповідача йому також заподіяна моральна шкода , яку він оцінює у 10000 гривень, бо протиправні дії відповідача заподіяли йому моральні страждання та просить 50% цієї суми перерахувати для надання одноразової допомоги постраждалим особам та особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО, які перебувають у складних життєвих обставинах до Міністерства соціальної політики України. Просить розірвати договір купівлі-продажу товару, укладений між ним та ОСОБА_2, у зв,язку з тим, що вартість придбаного ним товару значно збільшилася, бо у належному відповідачу інтернет-магазині «АудіоКарма», такий комплект акустики станом на грудень 2015 року коштує 47200 гривень, тому саме цю суму просить стягнути з відповідача на його користь.

Рішенням Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 6 жовтня 2017 року в задоволенні позову відмовлено. З даним рішенням не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Він посилається на те, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи та ухвалив рішення з порушенням вимог процесуального і матеріального Закону. Просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Відповідач до суду не з'явився, повідомлений про час і місце судового засідання судовою повісткою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає необхідним відхилити апеляційну скаргу з наступних підстав.

Підпунктом 3.8.1 пункту 3.8 розділу III Класифікації організаційно-правових форм господарювання ДК 002:2004, затвердженої наказом Державного

комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28 травня 2004 р. N 97 , визначено, що підприємцем є фізична особа, яка є громадянином України, іноземним громадянином, особою без громадянства, що здійснює підприємницьку

діяльність.

Згідно з частиною першою статті 128 Господарського кодексу України громадянин визнається суб'єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу . Саме у господарських відносинах фізичні особи - підприємці приймають участь перш за все як підприємці, а не як фізичні особи, та лише на підставі їх реєстрації і внесення відомостей про них до

Єдиного державного реєстру юридичних та фізичних осіб - підприємців.

Статтею 51 Цивільного кодексу України передбачено, що до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно - правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до п.18 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб'єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації, таким чином приватний підприємець - це суб,єкт господарювання.

З матеріалів справи вбачається, що згідно квитанції № Р24А47643 від 03.07.2015 року ПАО «Приватбанк», ОСОБА_1 перевів на платіжну картку отримувача ОСОБА_2 кошти в розмірі 2200 гривень - передоплату за акустичну техніку.

Згідно накладної «Міст експрес» від 14.07.2015 року, ОСОБА_2 відправив, а ОСОБА_1 отримав посилку кількістю 4 місця, в графі 9 за підписом ОСОБА_1, яку він підтвердив в судовому засіданні, зазначено, що «відправлення отримав не пошкодженим, претензій не маю, перевірено».

14.07.2015 року ОСОБА_1 через кур»єрську службу «Міст експрес» відправив на ім»я ОСОБА_2 посилку у кількості 1 місця.

16.07.2015 року ОСОБА_1 через платіжну систему «Глобал Мани» перевів на ім»я ОСОБА_2 готівку у розмірі 19700 гривень, оплату послуг доставки 697, 77 гривень, комісію банка 112,19 гривень.

31.07.2015 року ОСОБА_2, якого в накладній зазначено як приватну особу, через «Нову пошту» відправив на ім,я ОСОБА_1 відправлення з оголошеною вартістю 900 гривень.

05.08.2015 року позивач звернувся із заявою про притягнення невідомої йому особи, яка через інтеренет-переписку заволоділа його коштами у розмірі 22800 гривень, до правоохоронних органів.

02.09.2015 року позивач отримав повідомлення від Приморського ВП про те, що зазначені в його заяві обставини з ОСОБА_2 носять цивільно-правовий характер.

21.09.2015 року позивач направив на ім,я ОСОБА_2 лист- претензію з вимогою провести заміну дефектного товару та повернути переплачені кошти.

Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, ОСОБА_2 зареєстрований приватним підприємцем в сфері лісопильного та стругального виробництва, а також діяльність посередника у торгівлі деревиною, будівельними матеріалами та санітарно-технічними виробами.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 через мережу Інтерент було укладено усний договір купівлі-продажу товару з сайту ОLХ, про що сторони не заперечують та зазначений факт підтверджено роздруківкою скріншотів із зазначеного сайту.

Із наданих суду та досліджених в судовому засіданні документів не вбачається, що ОСОБА_2 виступав при укладанні договору як приватний підприємець, такі дані відсутні в наданих до суду квитанціях про перевід коштів на його ім"я, накладних кур»єрських служб, де відповідач зазначений як приватна особа, а також у переписці, яку вів позивач із відповідачем при обговоренні умов договору купівлі-продажу товару.

Суд першої інстанції правильно не погодився з доводами представника позивача, що відповідач у договірних стосунках з ОСОБА_1 виступав як приватний підприємець, посилаючись на ті обставини, що відповідач пропонував позивачу продати товар з гарантією на 5 років, а фізична особа не може здійснювати гарантійний ремонт, або гарантувати його проведення.

Суду не представлено гарантійного талону з підписом та печаткою ОСОБА_2 на придбаний ОСОБА_1 набор акустики, таким чином пропозиція відповідача в цій частині ніяким чином не може свідчити про те, що він надавав гарантії товару, як приватний підприємець.

Крім того, позивач, приймаючі рішення придбати товар через мережу Інтернет та вважаючи, що ОСОБА_2 є приватним підприємцем, юридичною особою, на яку розповсюджуються вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», мав безкоштовну можливість отримати зазначену інформацію на офіційному сайті Міністерства юстиції України та отримати витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців.

Ознакою підприємницької діяльності є систематичність. При всій зрозумілості цієї ознаки на рівні законів або підзаконних актів не визначено, що вважається саме систематичною діяльністю, і скільки операцій на рік повинна здійснити фізична особа, щоб її діяльність була визначена як підприємницька, таким чином посилання представника позивача на рішення Яворівського районного суду м. Львова, де стороною по справі виступав ОСОБА_2, не може свідчити про систематичність такої діяльності, крім того жодного доказу про те, що відповідача було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.164 КУпАП за порушення правил провадження господарської діяльності, суду також не надано.

Показання свідка ОСОБА_4 про придбання аудіотехніки б/у в інтерент-магазині ОСОБА_2, який знаходився у готелі м. Новояворівськ, спростовано повідомленнями завідуючих готелями «Смерічка» та «Соната» про те, що приміщення у зазначених готелях в оренду відповідачу не здавали.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на зазначені спірні правовідносини дія Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджується, а вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст.655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 664 ЦК України зазначено момент виконання обов'язку продавця передати товар, а саме частина 2 зазначеної статті передбачає, що якщо з договору купівлі-продажу не випливає обов'язок продавця доставити товар або передати товар у його місцезнаходженні, обов'язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент здачі товару перевізникові або організації зв'язку для доставки покупцеві.

Згідно із ст.668 ЦК України, ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої інстанції правильно встановив, що позивач ОСОБА_1, на підтвердження укладання договору купівлі-продажу товару, вніс передоплату у розмірі 2200 гривень на ім»я ОСОБА_2 та 14.07.2015 року через службу доставки «Міст експрес» отримав від відповідача зазначений товар, при цьому в накладній своїм підписом засвідчив, що «відправлення отримав не пошкодженим, перевірив, претензій не має» та сплатив залишок суми вартості товару, перевівши кошти в розмірі 19700 гривень на ім»я ОСОБА_2, тобто сторони договору виконали його умови.

Таким чином, з моменту отримання товару, не відкривши упаковку у відділенні служби доставки та не пересвідчившись, що товар доставлено не пошкодженим, доставивши товар додому, позивач взяв на себе ризик випадкового пошкодження зазначеного товару. Дані обставини підтвердили також і свідки позивача.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода може бути стягнута на підставі закону або договору.

Суд першої інстанції правильно встановив, що на дані правовідносини не розповсюджується Закон України «Про захист прав споживачів», а договором, укладеним між позивачем та відповідачем, не передбачено стягнення моральної шкоди.

Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що немає підстав для задоволення позову ОСОБА_1

Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив обставини справи та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому необхідно відхилити апеляційну скаргу ОСОБА_1, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 6 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді