Справа № 369/7153/17
Провадження № 2/369/3156/17
28.09.2017 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді: Пінкевич Н.С.,
при секретарях: Водала А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області про визнання права власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, -
У липні 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувсядо суду з даним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що ОСОБА_2 на підставі наказу радянського госопдарства « Бучанський» Від 25.01.1988 р. за № 35 отримала земельну ділянку, площею 0,05 га. за адресою: АДРЕСА_1 11.02.1988 р. складений акт про відведення вказаної земельної ділянки в натурі та підписаний членами земельно комісії.
Відповідно до рішення ВК Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.02.1988 р. № 11/3 за ОСОБА_2 узвконили самовільно побудований житловий будинк за адресою: АДРЕСА_1 та затвердили наказ радянського господартва «Бучанський» від 25.01.1988 р. № 35.
На підставі рішення Виконавчог комітету Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21.06.1988 р. № 154/6 ОСОБА_2 отримала технічну документацію на самовільно збудований житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Згідно акту державного приймання в експлуатацію від 12.11.1988 р. та рішенню Виконавчого комітету Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.11.1988 № 50 домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.
ОСОБА_3,син померлої, на момент смерті матері не проживав за однією адресою із спадкодавцем, відповідно до приписів ст. 1270 Цивільного кодексу України не надав нотаріусу у шетимісячний термін заяву про прийняття спадщини. На теперішній час заінтересованості не має.
Таким чином, єдиним спадкомцем після смерті дружини є ОСОБА_1.
21.06.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьова І.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарских будівель і споруд, площею 0, 05 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Однак нотаріус своєю постановою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, оргументуючи відмову відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю та відсутністю зареєстрованого права за останнім відповідно до ст. 182 Цивільного Кодексу України.
На підставі викладеного позивач просив визнати право власності в порядку спадкування за законом за ОСОБА_1 на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 а саме житловий будинок літ. А, загальною площею 98,8 кв.м., житловою 55, 3 кв.м.; гараж літ. Б; навіс літ. В; огорожа № 2-7.
У судове засідання позивач та його представник не з`явилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник позивача подав до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги відповідно до заяви підтримує у повному обсязі.
У судове засідання представник Горенської сільської радиКиєво-Святошинського району Київської області не зявився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив.
Відповідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.
Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.
При розгляді справи судом встановлено, ОСОБА_2 на підставі наказу радянського госопдарства « Бучанський» Від 25.01.1988 р. за № 35 отримала земельну ділянку, площею 0,05 га. за адресою: АДРЕСА_1 11.02.1988 р. складений акт про відведення вказаної земельної ділянки в натурі та підписаний членами земельно комісії.
Відповідно до рішення ВК Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.02.1988 р. № 11/3 за ОСОБА_2 узвконили самовільно побудований житловий будинк за адресою: АДРЕСА_1 та затвердили наказ радянського господартва «Бучанський» від 25.01.1988 р. № 35.
На підставі рішення Виконавчог комітету Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 21.06.1988 р. № 154/6 ОСОБА_2 отримала технічну документацію на самовільно збудований житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.
Згідно акту державного приймання в експлуатацію від 12.11.1988 р. та рішенню Виконавчого комітету Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 25.11.1988 № 50 домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 прийнято в експлуатацію та ОСОБА_2 надано будинкову книгу.
ОСОБА_3,син померлої, на момент смерті матері не проживав за однією адресою із спадкодавцем, відповідно до приписів ст. 1270 Цивільного кодексу України не надав нотаріусу у шетимісячний термін заяву про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами спадкової справи.
Таким чином, спадкомцем після смерті дружини є ОСОБА_1.
21.06.2017 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Леденьова І.С. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарских будівель і споруд, площею 0, 05 га., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1
Однак нотаріус своєю постановою відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вказаний житловий будинок та земельну ділянку, оргументуючи відмову відсутністю правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцю та відсутністю зареєстрованого права за останнім відповідно до ст. 182 Цивільного Кодексу України.
Частиною статті 1233 ЦК України передбачено, що у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст.1261 Цивільного кодексу України упершу чергу права на спадкування за законом мають діти спадкоємця, той з подружжя, який його пережив.
Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.
Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спадкового житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.
Відповідно до пункту 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, що належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності, яка передбачала обов'язкову реєстрацію права власності на будинки лише в містах і селищах. Обов'язку реєстрації будинків в сільській місцевості встановлено не було.
При цьому, пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.
Відповідно до статті 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.
Крім цього, пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 № 95, встановлено, що єдиним документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.
Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що доскладу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.
Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.
Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.
Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення.
У п. 8 постанови Пленуму Верхового Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»вказано, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. У разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому, входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.
Позивач спадкове майно прийняв так як вчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Отримати свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок позивач не може через відсутність первинної реєстрації правовстановлюючого документу на житловий будинок.
За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на житловий будинок.
Керуючись ст.ст. 1223, 1269, 1270, 1223, 1261-1265 ЦК України та ст.ст. 208, 213-215 ЦПК України, -
Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, Києво-Святошинський район, Київська область, що складається з житлового будинку під літ. А, загальною площею 98,8 кв.м., житловою площею 55,3 кв.м., гараж під літ. Б, навіс під літ. В, огорожа № 2-7.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя Н.С. Пінкевич