АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3426/17 Справа № 209/4128/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Решетник Т. О. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Деркач Н.М., Петешенкової М.Ю.

при секретарі - Керімовій-Бандюковій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду із зазначеним позовом в якому просили стягнути солідарно з відповідачів на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість у розмірі 551632 грн. 62 коп. за кредитним договором № 0 від 25 травня 2007 року та судові витрати покласти на відповідачів, посилаючись на те, що 25 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 0, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 19200 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,88 % на рік на строк з 25 травня 2007 року до 24 травня 2016 року. Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав повністю, надавши Відповідачу кредит, в розмірі та строки передбачені кредитним договором. Виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечено договорами поруки від 25 травня 2007 року, а саме: № 0/2 укладеного між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 та № 238042 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, згідно з якими Поручителі поручилися я перед Кредитором за виконання ОСОБА_2 всіх зобов'язань за кредитним договором № 0 від 25.05.2007 року.

Оскільки позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, у зв'язку з чим, станом на 28 липня 2015 року за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 551632 грн. 62 коп., яка складається із: заборгованості за кредитом - 311961 грн. 27 коп. та заборгованості за відсотками - 239671 грн. 35 коп.

Також позивач зазначив, що 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, АТ «УкрСиббанк» передав (відступив) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінив АТ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Отже, відповідно до вищевказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, АТ «Дельта Банк» набув прав вимоги по вищевказаному кредитному договору.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року позов ПАТ «Дельта Банк» - задоволено частково та ухвалено: стягнути із ОСОБА_2 на користь ПАТ «Дельта Банк» заборгованість за Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25 травня 2007 року в розмірі 391629 грн. 27 коп., яка виникла станом на 28 липня 2015 р. та складається з: тіла кредиту - 226048 грн. 12 коп., заборгованість за відсотками - 165581 грн.15 коп. та вирішено питання стосовно розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначим рішенням відповідач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом встановлено, що 25 травня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступник АТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (надалі по тексту - "Кредитний договір"), відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 19200,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,88 % на рік на строк з 25 травня 2007 року до 24 травня 2016 року (а.с.6-14).

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобов'язана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

Судом також встановлено, що 25 травня 2007 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 в забезпечення виконання Договору про надання споживчого кредиту № 0 від 25 травня 2007 року було укладено договір поруки № 0/2, відповідно до якого ОСОБА_3 як поручитель зобов'язалася перед Банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення суми кредиту, наданої банком позичальнику, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобов'язанням (а.с.15-16).

Крім того, судом встановлено, що 25 березня 2009 року між цим же Банком та ОСОБА_4 також було укладено договір поруки № 238042, відповідно до якого відповідач як поручитель зобов'язалася перед Банком відповідати за виконання зобов'язань щодо повернення суми кредиту, наданої банком позичальнику, нарахованими процентами, пенями, комісіями та іншими платежами, передбаченими основним зобов'язанням, передбаченим Договором про надання споживчого кредиту 1 від 25 березня 2009 року (а.с.17-19).

Відповідно до п.1.2 Кредитного договору, позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом ануїтентних платежів у розмірі 340 (триста сорок доларів США, 00 центів) в день сплати ануїтентних платежів. Розмір ануїтентного платежу може змінюватися у випадку зміни процентної ставки згідно із п.п.1.3.1., 10.2 цього Договору. Позичальник зобов'язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, штрафи та інші платежі згідно умов Договору на рахунок № НОМЕР_1, відкритий у Банку.

Згідно п.1.3 Кредитного договору, з урахуванням внесених змін Додатковою угодою № 1 від 25 березня 2009 року, позичальник зобов'язується повертати суму кредиту та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 278,38 доларів США в день сплати ануїтетних платежів, передбаченого Договором, а п. п. 5.5. вказаного Кредитного договору передбачено, що у випадку не сплати Позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений договором день сплати ануїтетного платежу більш ніж на один місяць, та/або порушення інших умов Договору та/або порушення інших умов Договору та/або у випадку порушення Позичальником та/або Заставодавцем та/або Поручителем та/або гарантом умов укладеного з Банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 Договору.

Згідно п. 8.1. вказаного Договору, у випадку порушення зобов'язання Позичальником в частині не сплати чергового ануїтентного платежу в установлений день сплати такого платежу чи сплати у розмірі меншому ніж передбачено цим Договором на прострочену суму основного боргу Банк нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення такої простроченої суми основного боргу, збільшеної на 11,88%. Нарахування підвищеної процентної ставки на прострочену суму основного боргу починається з дня виникнення простроченої суми основного боргу - (дня сплати ануїтентного платежу). На суму прострочених процентів Банк може нарахувати пеню, починаючи з 32 (тридцять другого) календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів.

В подальшому, 08 грудня 2011 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, в тому числі за кредитними договорами № 0 від 25 травня 2007 року та № 1 від 25.03.2009 року (а.с.54-56).

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 належним чином не виконує взяті на себе зобов'язання по поверненню кредитних коштів, порушуючи умови кредитного договору, в результаті чого позивачем було складено розрахунок заборгованості яка станом на 28 липня 2015 року складає у розмірі 25003,43 доларів США, що за курсом НБУ на 28 липня 2015 року складає - 551632,62 грн., з яких: 14140,03 дол. США, що за курсом НБУ на 28.07.2015 року складає - 311961,27 грн. - заборгованість за кредитом; 10863,40 дол. США, що за курсом НБУ на 28.07.2015 року складає - 239671,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с.53).

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Встановлено, що останній платіж для погашення заборгованості за кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 було здійснено 10 червня 2010 року в сумі 880,00 доларів США, гривневий еквівалент якої складає 6967,93 грн., що підтверджується квитанцією № 157 (а.с.165), а також відповідач ОСОБА_2 повідомлявся про відступлення права вимоги за укладеним із ним кредитним договором, про розмір заборгованості, та необхідність в строки передбачені законодавством та договором сплатити прострочену (поточну) заборгованість, що підтверджується письмовою досудовою вимогою вих. № 31.4-08/8349/15 від 19 серпня 2015 року ПАТ "Дельта Банк" (а.с.28).

З матеріалів справи також вбачається, що на адресу відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_3, які є поручителями ОСОБА_2 позивачем були направлені досудові вимоги за вих № 31.4-08/8339/15 та № 31.4-08/8338/15 від 19 серпня 2015 року, в яких позивач просив погасити епротстрочену заборгваність протягом 30 днів, а у випадку невиконання цих вимог погасити повністю всю субу заборгованості за кредитним договором (а.с.29-35).

Оскільки ОСОБА_2 подав заяву про застосування позовної давності до вимог позивача, строк яких настав до 02 вересня 2012 року., а позивач звернувся до суду 02 вересня 2015 року колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до висновку щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ "Дельта Банк" простроченої заборгованості за відповідний період включно з вересня 2012 року по липень 2015 року згідно даних представленого позивачем розрахунку (а.с.53), який повністю узгоджується з відповідними положеннями кредитного договору.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду в частині відмови в стягненні вказаної заборгованості із поручителів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки ці вимоги не охоплюються трирічним строком позовної давності та строком дії поруки з дня останнього платежу..

Крім того, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що розглядаючи заявлені вимоги до ОСОБА_4, що ґрунтуються на підставі договору поруки № 238042 від 25 березня 2009 р., судом встановлено, що згідно наведеного договору поруки ОСОБА_4 поручилась перед АТ «УкрСиббанк» за виконання ОСОБА_2 обов'язків за кредитним договором № 1 від 25 березня 2009 р., тоді як позов заявлено щодо стягнення заборгованості за іншим кредитним договором, а саме за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 травня 2007 р.

При цьому, будь-яких доказів щодо наявності обов'язку ОСОБА_4 як поручителя відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_2 своїх обов'язків саме за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 25 травня 2007 р., матеріали справи не містять.

Таким чином, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача за спірним кредитним договором заборгованості є частково обґрунтованими та у відповідності до ст.ст. 611, 615 ЦК України підлягають частковому задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що суд неправомірно надав перевагу необґрунтованому розрахунку розміру заборгованості за кредитним договором, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки судом першої інстанції зроблений вірний розрахунок заборгованості за кредитним договором з урахуванням заяви про застосування строків позовної давності, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Інші доводи апеляційної скарги про незаконність рішення суду колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи зводяться до переоцінки доказів та незгодою з рішенням суду, а тому підстав для скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 серпня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Н.М. Деркач

М.Ю. Петешенкова