Справа № 149/2236/17
Провадження №2/149/1095/17
Номер рядка звіту 22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
23.10.2017 року Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вергелеса В.О.,
за участі секретаря Лисої В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 до ТОВ "Поділля Агроінвест", про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі, -
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Поділля Агроінвест» про розірвання договору оренди земельної ділянки та стягнення заборгованості по орендній платі.
Позов мотивований наступним. Матері позивача ОСОБА_3 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІІ-ВН №055454 від 07.04.2003 року на праві приватної власності належала земельна ділянка площею 3.2047 га розташована на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.
Вказану земельну ділянку позивач прийняв у спадщину після смерті ОСОБА_3, яка померла 25.08.2014 року. Відповідно до договору оренди укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ "Поділля Агроінвест" 03.03.2011 року та зареєстрованого відділом Держкомзему, ОСОБА_3 передала земельну діялнку в оренду відповідачу строком на 10 років.
Відповідно до п.п. 4.1, 4.3 вказаного договору оренди, відповідач зобовязався сплачувати орендну плату за кожен рік користування земельною ділянкою в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, визначеної відповідно до законодавства, не пізніше 31 грудня кожного року. Пунктом 4.2 договору визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахування індексації на дату її виплати. Враховуючи викладене, з посиланням на постанову Кабінету Міністрів України № 1185 від 31.10.2011 року, п. 289.2 ст. 289 Податкового кодексу України, листи Державного агентства земельних ресурсів України № 326/22/7-13 від 10.01.2013 року, № 12-28-0.22-95/2-14 від 10.01.2014 року, № 6-28-0.22-215/2-15 від 14.01.2015 року та відповідних коефіцієнтів інфляції позивачем здійснено розрахунок заборгованості по орендній платі.
Заборгованість по орендній платі за період з 2014 року по 2016 рік, з урахуванням орендної плати яка виплачувалась відповідачем в розмірі 4441.66 грн., становить: 2014р. 3357,90 грн., 2015р. 5299,99 грн., 2016р. 289,97 грн.
В судове засідання позивач та його представник за довіреністю ОСОБА_2 не з'явились. Представник подав заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач про день, час та місце судового засідання повідомлений належним чином. Представник відповідача в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
За таких обставин, відповідно до 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого порядку вирішення справи.
Врахувавши заяви сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.
Як убачається із Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.08.2017 р., ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, яку він прийняв у спадщину після смерті ОСОБА_3 площею 3.2047 га, розташовану на території Терешпільської сільської ради Хмільницького району Вінницької області.
Нормами ст. 792 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) земельної ділянки наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату.
Відповідно до п. 4.1. та 4.3. договору оренди землі орендар вносить орендну плату в розмірі 9% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що у грошовому еквіваленті становить 4441.66 грн., з розрахунку використання ділянки протягом року, орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня. Пунктом 4.2 Договору оренди землі визначено, що обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням індексації на дату її виплати відповідно до рівня інфляції національної валюти України.
Однак Відповідач порушив свої зобовязання щодо повноти та своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в 2013-2016 роках та відповідно нехтує положеннями зазначеними в пунктах 4.1., 4.2., 4.3., 10.4.5 договору оренди землі, які є його істотною умовою.
Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Приписи ст. 625 ЦК про розмір процентів, що підлягають стягненню за порушення грошового зобовязання, є диспозитивними та застосовуються, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, три проценти річних від простроченої суми за весь час прострочення застосовуються у випадку, якщо сторони в договорі не передбачили іншого розміру процентів річних.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови Верховного Суду України від 6 червня 2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24 жовтня 2011 р. у справі № 6-38цс11). Отже, проценти, передбачені ст. 625 ЦК, не є штрафними санкціями (постанова Верховного Суду України від 17 жовтня 2011 р. у справі 6-42цс11).
Слід враховувати, що, попри подібність правової природи ч. 3 ст. 549 ЦК (щодо сплати пені) та ст. 625 цього Кодексу (щодо сплати трьох процентів річних), які в обох випадках застосовуються як відповідальність за порушення грошового зобов'язання, ці правові норми є різними за своєю правовою природою.
Таким чином твердження відповідача, що у разі застосування судом вимог ст. 625 ЦК України, товариство буде нести подвійну відповідальність за неналежне виконання умов договору оренди земельної ділянки, є безпідставним.
Суд вважає за можливе застосувати вимоги ч.2 ст. 625 ЦК України та стягнути з відповідача індекс інфляції та 3% річних.
Таким чином у звязку з несвоєчасним виконання грошових зобовязань відповідач повинен сплатити позивачу:
- по заборгованості за 2014 рік 3% річних за два роки в сумі 201,47 грн. (3357,90 х 3%х 2 роки = 201,47);
- по заборгованості за 2015 рік 3% річних за один рік в сумі 159,00 грн. (5299,99 х 3%х 1 рік = 159,00).
- по заборгованості за 2014 рік знецінення боргу в звязку з інфляцією (індекс інфляції за 2015 рік становить 143,3%, за 2016 рік 112,4%) складає 2050,64 грн. (3357,90 х((143,3%+112,4%)-100) -3357,90= 2050,64);
- по заборгованості за 2015 рік знецінення боргу в звязку з інфляцією (індекс інфляції за 2016 рік 112,4%) становить 657,20 грн. (5299,99 х112,4%) -5299,99= 657,20).
Отже заборгованість з врахуванням 3% річних та індексу інфляції за час прострочення становить:
- за 2014 рік 5610,01 грн. (3357,90+201,47+2050,64=5610,01);
- за 2015 рік - 6116,19 грн. (5299,99+159,00+657,20=6116,19).
Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлює, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов'язані своєчасно сплачувати орендну плату за користування землею. Ця норма кореспондується відповідно зі ст. Закону України "Про оренду землі", яка передбачає, що орендодавець землі має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Зазначені принципи земельного законодавства відображені і в договорі оренди землі, а саме в п. 10.1.1 та п. 10.4.5.
Відповідно до ст. 21 Закону України "Про оренду землі" орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Але, незважаючи на приписи чинного законодавства України та на положення договору оренди, відповідач щороку грубо порушує його умови. На момент пред'явлення позову зобов'язання відповідача в частині своєчасності та повноти проведення розрахунків є не виконаним.
Згідно із ст. 13 Закону України "Про оренду землі" договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
За змістом ст. 21 цього Закону розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України.
Відповідно до ч. 1 ст. 32 Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.
За правилами п. «д» ч. 1ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.
В правовій позиції, викладеній в постанові від 12 грудня 2012 року по справі №6-146цс12, Верховний Суд України зробив висновок, відповідно до якого розірвання договору оренди землі можливе лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.
Оскільки в судовому засіданні доведено, що відповідач на протязі 2014-2016 років грубо порушував умови договору оренди земельної ділянки, тому договір оренди підлягає розірванню.
Керуючись ст.ст. 629,651,653,792 ЦК України, ст.ст. 93,96,141 ЗК України, ст.ст. 1,13,21,24,25,31,32,34 Закону України "Про оренду землі", ст.ст. 3,10,15,57,-60,208,209,212-215 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги через Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Вергелес В.О.