Справа № 415/6183/17
Провадження № 2-о/415/722/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.17 року м. Лисичанськ

Лисичанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н.В.,

присяжних: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю: секретаря Данько Л.С.,

представника заявника ОСОБА_3,

прокурора Коваленко М.С.,

законного представника хворого ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Лисичанська цивільну справу за заявою головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні ОСОБА_5 про продовження амбулаторної психіатричної допомоги ОСОБА_6, -

ВСТАНОВИВ:

Головний лікар Лисичанської обласної психіатричної лікарні ОСОБА_5 звернувся до суду із заявою про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, перебуває на диспансерному обліку з 1982 року з діагнозом «пропфшизофренія, шубообразна, афективно-параноїдний тип нападу, явна зміна особистості по типу «Фершробен». Із анамнезу відомо, що з раннього дитинства відставав у розвитку. Перебував на обліку у дитячого психіатра щодо розумової відсталості. З 1996 року у клініці хвороби зявилась афективно-бредова симптоматика: манія величі, переслідування реформаторства, захопився ідеєю комуністичної партії. В поведінці зявилась агресія до матері. Діагноз був змінений на пропфшизофренію. Захворювання має нападоподібну течію. В період загострення конфліктує з матірю, сусідами, проявляє агресію, на зауваження реагує агресивно, бє меблі, посуд, пише скарги безглуздого больового характеру в різні інстанції на співробітників міліції, лікарів, стає збудженим, пристає до перехожих на вулиці, ображає їх. Багаторазово та тривало лікувався в стаціонарі Лисичанського ОПЛ. Негативно налаштований на медпрацівників. З лютого 2008 р. спостерігався у групі хворих, які отримують примусову амбулаторну психіатричну допомогу за рішенням суду. Багаторазово пише різні скарги в різні інстанції з вимогою зняти групу інвалідності, для того, щоб працювати адвокатом. Критики до свого стану немає. Остання госпіталізація з 07.07.2017 року по теперішній час.

Представник заявника прибув у судове засідання, заяву просив задовольнити з підстав зазначених у ній.

Прокурор прибув у судове засідання та підтримав заяву медичного закладу, яку просив задовольнити.

Законний представник прибув у судове засідання, зазначив, що проти задоволення заяви не заперечує,.

Хворий не прибув у судове засідання, законний представник повідомила, що він погано почувається, тому приходити не буде.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступне.

Згідно із копією паспорта громадянина України серії ЕК №080273, виданого Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області 09.04.1996 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: Україна, АДРЕСА_1, де і мешкає на час звернення медичної установи із заявою про продовження амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку, що було підтверджено її законним представником у судовому засіданні.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 23.03.2017 року, Лисичанській обласній психіатричній лікарні було визнано доцільним продовження надання ОСОБА_6, амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку строком на 6 (шість) місяців.

З висновку лікарів-психіатрів від 04.10.2017 року стосовно особи з тяжким психічним розладом вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, інвалід ІІ групи. З 1982 року перебуває на обліку з приводу пропфшизофренія, шубообразна, афективно-параноїдний тип нападу, наявна зміна особистості по типу «Фершробен". Анамнез життя та захворювання аналогічні доводам, викладеними у заяві. Знаходився на лікуванні у психоневрологічних стаціонарах багаторазово, остання госпіталізація в ЛОПЛ з 07.07.17 року по теперішній час.

Комісія лікарів прийшла до висновку, що на даний час за своїм психічним станом ОСОБА_6 потребує надання амбулаторної психіатричної допомоги без його усвідомленої згоди, так як виявляє важкий розлад у формі пропфшизофренія, в силу якого він може заподіяти значної шкоди своєму здоровю, у звязку з погіршенням психічного стану, у разі ненадання йому психіатричної допомоги.

Дослідивши вказаний висновок, суд вважає, що висновок лікарів-психіатрів містить в собі чітке обґрунтування необхідності продовження хворому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, як і зібрані по справі докази.

Вирішуючи справу по суті, суд враховує наступні норми закону.

Порядок надання психіатричної допомоги регламентується Законом України ''Про психіатричну допомогу'', який визначає правові та організаційні засади забезпечення громадян психіатричною допомогою, виходячи із пріоритету прав і свобод людини і громадянина, встановлює обовязки органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування з організації надання психіатричної допомоги та правового і соціального захисту осіб, які страждають на психічні розлади, регламентує права та обовязки фахівців, інших працівників, які беруть участь у наданні психіатричної допомоги.

Статтею 2 Закона України ''Про психіатричну допомогу'' унормовано, що законодавство України про психіатричну допомогу базується на Конституції України і складається з Основ законодавства України про охорону здоровя, цього Закону та інших нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до них. Дія цього Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які перебувають в Україні.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' амбулаторна психіатрична допомога надається лікарем-психіатром на прохання або за усвідомленою згодою особи. Амбулаторна психіатрична допомога може надаватися без усвідомленої згоди особи або без згоди її законного представника у разі встановлення у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона завдасть значної шкоди своєму здоров'ю у зв'язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги. Амбулаторна психіатрична допомога особі без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника надається лікарем-психіатром в примусовому порядку за рішенням суду.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування» № 7 від 03.06.2005 року продовження застосування примусових заходів медичного характеру, в тому числі й надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку можливе на строк, який не перевищує 6-ти місяців.

Частиною 5 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' передбачено, що у разі необхідності продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку понад 6 місяців лікар-психіатр повинен надіслати до суду за місцем проживання особи заяву про продовження надання особі амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Згідно ч. 4 ст. 12 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' особа, якій надається амбулаторна психіатрична допомога в примусовому порядку, повинна оглядатися лікарем-психіатром не рідше одного разу на місяць, а комісією лікарів-психіатрів - не рідше одного разу на 6 місяців для вирішення питання про продовження чи припинення надання їй такої допомоги.

Відповідно до вимог ст. 19 Закону України ''Про психіатричну допомогу'' продовження, зміна або припинення застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється судом за заявою лікаря-психіатра, який надає особі таку психіатричну допомогу на підставі висновку комісії лікарів-психіатрів.

Враховуючи зазначене суд прийшов до висновку, що факти, викладені заявником у заяві в обґрунтування вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами які вказують на необхідність продовження хворому амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку, сумніву у суду не викликають, а тому суд вважає за необхідне заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні про продовження надання хворому амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.282 ЦПК України рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215, 218, 234,235, 281, 282, 223,294, 296 ЦПК України, Законом України «Про психіатричну допомогу», суд

ВИРІШИВ:

Заяву головного лікаря Лисичанської обласної психіатричної лікарні ОСОБА_5 про продовження амбулаторної психіатричної допомоги ОСОБА_6 - задовольнити.

Продовжити надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, строком на 6 (шість) місяців.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 25 жовтня 2017 року.

Суддя Н.В. Коваленко

Присяжні: ОСОБА_1

ОСОБА_2