Справа № 456/2132/17
Провадження № 2/456/1500/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Куртої В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 просить визнати відповідачку ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право на користування житлом, що в АДРЕСА_2

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що відповідачка ОСОБА_2 - його дочка, а малолітні ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - внуки. Йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 02.03.2004 року належить житловий будинок житловою площею 35,8 кв.м, загальною площею 92,8 кв.м, розташований по АДРЕСА_2 В будинку зареєстровані він та відповідачка з дітьми, а фактично проживає лише він. Весною 2012 року відповідачка з сином та дочкою перейшла проживати до батьків свого чоловіка у АДРЕСА_3 З того часу в будинку вони не проживають, ним не користуються. В будинку немає їх особистих речей, дочка не несе витрат по утриманню будинку, не сплачує комунальні послуги. У зв'язку з тим, що відповідачка з дітьми має зареєстроване місце проживання в його будинку, він не може оформити житлової субсидії. Добровільно знятися з реєстрації відповідачка не бажає. Не проживаючи в будинку без поважних причин з весни 2012 року, відповідачка разом з малолітніми дітьми втратила право на користування ним.

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, покликаючись на викладені в позовній заяві обставини, просить їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги заперечила та пояснила, що вона з чоловіком та малолітніми дітьми тимчасово проживає в гуртожитку по АДРЕСА_1 без реєстрації, іншого житла на праві власності чи на праві користування вони не мають. В будинку, що в АДРЕСА_2 який вона змушена була тимчасово залишити у зв'язку з тим, що позивач зловживав алкогольними напоями, залишилися її особисті речі. Вважає, що визнання її разом з малолітніми дітьми, які не мають іншого місця реєстрації, такими, що втратили право на користування житлом, призведе до порушення житлових прав дітей.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації Котик О.С. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог позивача заперечила, просить з метою захисту житлових прав дітей відповідачки, які не мають іншого постійного місця проживання, відмовити в задоволенні позову.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідачки, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до такого висновку.

На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом статті 3 ЦПК України право на звернення до суду закон пов'язує із захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно з ч. 1 ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, загальна площа 92,8 кв.м, житлова площа 35,8 кв.м, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 02.03.2004 року /а.с. 10-11/.

Згідно з довідкою № 1306 від 05.07.2017 року, виданою виконкомом Дідушицької сільської ради Стрийського району Львівської області, у спірному будинку зареєстрований та проживає ОСОБА_1, дочка ОСОБА_2 та внуки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в даному житловому будинку зареєстровані, але не проживають з 2012 року /а.с. 19/. Дана довідка видана на підставі акту обстеження № 49 від 05.07.2017 року /а.с. 20/.

Відповідно до змісту ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу (дружина наймача, їх діти і батьки). Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що з 2012 року відповідачка разом з неповнолітніми дітьми не проживає за місцем своєї реєстрації у будинку АДРЕСА_2 з поважних причин, так як відповідач зловживав спиртними напоями, створюючи умови, неможливі для проживання. Погоджується сплачувати половину суми комунальних послуг у будинку, що належить позивачу.

Судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 разом з малолітніми дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на даний час тимчасово проживає без реєстрації в гуртожитку АДРЕСА_1, який є власністю ПАТ «Стрийський завод КПО» та переданий на баланс ДП «Добробут» ВАТ КПО, де зареєстрована свекруха відповідачки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, на підставі ордеру № 42 від 27.06.1998 року, про що свідчить довідка ДП «Добробут» № 157 від 29.09.2017 року.

Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Крім цього, згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання дітей віком до 14 років є місце проживання їх батьків.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Як зазначено у ст. 7 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року із змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної асамблеї ООН від 12 грудня 1995 року, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім'я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Держави-учасниці забезпечують здійснення цих прав згідно з їх національним законодавством та виконання їх зобов'язань за відповідними міжнародними документами у цій галузі, зокрема, у випадку, коли б інакше дитина не мала громадянства.

Відповідно до ст. 16 Конвенції жодна дитина не може бути об'єктом свавільного або незаконного втручання в здійснення її права на особисте і сімейне життя, недоторканність житла, таємницю кореспонденції або незаконного посягання на її честь і гідність.

Дитина має право на захист закону від такого втручання або посягання.

Держави-учасниці відповідно до національних умов і в межах своїх можливостей вживають необхідних заходів щодо надання допомоги батькам та іншим особам, які виховують дітей, у здійсненні цього права і у випадку необхідності надають матеріальну допомогу і підтримують програми, особливо щодо забезпечення дитини харчуванням, одягом і житлом (ч. 3 ст. 27 Конвенції).

Як зазначено у ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Діти-члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Орган опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону.

Як зазначено у ч. 1 ст. 15 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» до груп ризику щодо втрати житла або права на його використання, серед інших, належать особи, які не мають власного житла та проживають в орендованих приміщеннях, у знайомих, родичів, друзів тощо.

При вирішенні позовної вимоги щодо визнання ОСОБА_2 разом з малолітніми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 року, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, такими, що втратили право на користування житлом, суд враховує насамперед інтереси малолітніх дітей, відсутність іншого постійного житла, оскільки відповідачка разом з дітьми тимчасово проживає без реєстрації в гуртожитку, який є власністю ПАТ «Стрийський завод КПО».

Таким чином, суд дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність позовних вимог позивача щодо визнання відповідачки разом з малолітніми дітьми такими, що втратили право на користування житловим приміщенням на підставі ст. 405 ЦК України, оскільки встановлені судом обставини свідчать про наявність поважних причин відсутності відповідачки у спірному будинку понад один рік. Суд зазначає, що визнання відповідачки разом з малолітніми дітьми такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, і як наслідок зняття з реєстрації в спірному будинку призведе до порушення житлових прав дітей, позбавить їх єдиного легітимного житла, оскільки сторони по справі не визначились із новим місцем їх реєстрації.

Крім цього, відповідно до акту обстеження умов проживання від 22.08.2017 року в будинку АДРЕСА_2 створені всі необхідні умови для проживання, виховання та відпочинку дітей.

Враховуючи наведене, зібрані у справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в інтересах малолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Стрийської районної державної адміністрації про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.В.Гула

Повний текст рішення складений судом 27 жовтня 2017 року.