УхвалА

іменем україни

5 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Акціонерний промислово-інвестиційний банк», комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» про зобов'язання примусово виконати обов'язок в натурі та вчинити певні дії за касаційною скаргою комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 8 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 16 травня 2014 року між нею та публічним акціонерним товариством «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банком» (далі - ПАТ «АКПІБ») було укладено договір про участь у Фонді фінансування будівництва виду «А» (далі - ФФБ) житлового будинку по АДРЕСА_1 за програмою правил ФФБ, затверджених 21 січня 2008 року ПАТ «АКПІБ». За умовами вказаного договору вона зобов'язалася виконувати правила ФФБ, передати кошти управителю, яким згідно умов договору є банк, у довірче управління з метою отримання у власність об'єкту інвестування, а саме однокімнатної квартири АДРЕСА_1 на 18 поверсі вказаного будинку.

Забудовником цього житлового будинку було комунальне підприємство з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» (далі - КП «Спецжитлофонд»).

Вказувала, що умови вищевказаного договору вона виконала у повному обсязі, достроково сплатила вартість об'єкту інвестування у розмірі 510 402 грн 36 коп., проте відповідачі умови договору про участь у фінансуванні будівництва належним чином не виконали. Зокрема, до неї не звернулися з пропозицією укласти зміни до договору, як це передбачено абз. 7 п. 1.2. договору щодо підвищення ціни вимірної одиниці об'єкту. При цьому забудовник не мав права з 15 січня 2015 року підвищувати ціну на вимірну одиницю площі, яка не була закріплена за нею, так як 18 грудня 2014 року будинок був зданий до експлуатації і будівельні роботи в будинку не проводились. Забудовником було здійснено відхилення від проекту при виконанні перепланування на об'єкті інвестування, а саме було змінено розміщення дверей у житловій кімнаті та дверей на лоджію. Про ці недоліки вона, починаючи з 17 січня 2015 року, неодноразово звертала увагу забудовника і управителя, проте забудовник лише 9 квітня 2015 року частково виправив вказані нею невідповідність приміщень проекту. Технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 був виготовлений 1 грудня 2014 року товариством з обмеженою відповідальністю «Будексперт-1» на замовлення не управителя або забудовника, а невідомою організацією «ВБК «Промжитлобуд», замість бюро технічної інвентаризації м. Києва, як це передбачено п. 2.7 договору.

Крім того, у примітці до плану квартири, що є складовою технічного паспорту, вказано, що на момент проведення основної технічної інвентаризації оздоблювальні роботи відсутні, поштову адресу не присвоєно, об'єкт не введено до експлуатації. Після часткового усунення забудовником недоліків, план квартири, що наведений у технічному паспорті, не відповідав плану і площі приміщень квартири АДРЕСА_1, оздоблювальні роботи, проведені у квартирі, не відповідали переліку, наведеному у додатку № 1 до договору. Зокрема, міжквартирні стіни, замість газоблоку виконані з більш дешевого матеріалу - шлакоблоку. Також зі шлакоблоку виконані половина периметру зовнішніх стін квартири, а саме всі стіни ванної кімнати, міжквартирна стіна кухні, стіна передпокою зі сторони коридору та стіни ванної кімнати, стіна великої кімнати зі сторони коридору. Згідно рахунків-фактур від 16 січня 2015 року різниця у вартості замінених матеріалів на дешевші за її підрахунками складала 6 тис. грн. Також залишилось не усунутим недолік у кріпленні дверей лоджії, що є грубим порушенням будівельних норм і правил, які, замість прикріплення до відкосу стіни, прикріплені до віконної рами, внаслідок чого змінений і тип відкривання дверей, а заміна дверного блоку становить 3 500 грн. Стяжка підлоги після перенесення перегородок містить канави, які не усунуті, рушникосушарка у ванній кімнаті виготовлена з чорного металу, а не з оцинкованого.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просила суд зобов'язати відповідачів виконати обов'язок в натурі, а саме: виконати роботи із заміни блоку балконних дверей на блок дверей, що відповідатиме будівельним нормам, а саме двері з правим відкриванням; усунути недоліки стяжки підлоги; забезпечити виготовлення технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1, що відповідає плануванню квартири в натурі.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 8 вересня 2016 року, залишеним без змін ухвалоюапеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Зобов'язано КП «Спецжитлофонд» виконати роботи з улаштування блоку балконних дверей з правим відкриванням у квартирі АДРЕСА_1.

Зобов'язано КП «Спецжитлофонд» усунути недоліки стяжки підлоги у всіх приміщеннях квартири АДРЕСА_1 шляхом переробки стяжки підлоги відповідно до вимог і умов будівельних норм та правил. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі КП «Спецжитлофонд», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що КП «Спецжитлофонд», як забудовник, умови договору від 16 травня 2014 року про участь позивачки у ФФБ житлового будинку по АДРЕСА_1 на 18 поверсі вказаного будинку, встановлені висновком судово-будівельної експертизи від 21 червня 2016 року, на вимогу позивачки не усунуло. При цьому зазначений висновок експертизи щодо виявлених недоліків спірної квартири комунальне підприємство не оспорило, клопотань про призначення додаткової чи повторної експертизи не заявляло. Отже, позивачка свої вимоги довела.

Посилання касаційної скарги про те, що КП «Спецжитлофонд» не здійснювало будівельні роботи, а тому не може відповідати за виявлені недоліки спірної квартири безпідставні, оскільки комунальне підприємство згідно умов договору фінансування будівництва від 16 травня 2014 року визначено забудовником, воно укладало угоди щодо виконання будівельних робіт, приймало будинок до експлуатації. Крім того, підрядні організації, що здійснювали будівельні роботи, укладали договори саме з КП «Спецжитлофонд», а не з ОСОБА_4, а тому правовідносини із ними у позивачки відсутні. У разі наявності для цього підстав саме КП «Спецжитлофонд» може вирішувати спірні питання із підрядними організаціями, з якими воно укладало договори.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а посилання на порушення норм права немає і їх не встановлено.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу комунального підприємства з утримання та експлуатації житлового фонду спеціального призначення «Спецжитлофонд» відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 8 вересня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик