Провадження №2/225/1661/2017
Справа №225/3072/17
Дзержинський міський суд Донецької області
17 жовтня 2017 року м. Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Довженко О.В.,
секретаря судового засідання Панасенко Г.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі країни неповнолітньої дитини без згоди батька,
Позивач звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей військово-цивільної адміністрації м.Торецьк Донецької області, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі країни неповнолітньої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, без згоди батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 року народження.
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 24.09.2005 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від спільного проживання сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу 09.06.2008 року дитина проживає разом із позивачем та повністю перебуває на її утриманні.
Батько дитини приблизно у липні 2014 року, у зв'язку з початком АТО, виїхав за межі України нібито до Російської Федерації. На відомі позивачу телефонні номери не відповідає. Де саме відповідач зараз знаходиться позивачу не відомо.
Позивач вважає, що така безвідповідальна позиція відповідача суперечить інтересам та безпеці їх спільного сина, адже без нотаріального посвідченого дозволу батька позивач з дитиною позбавлені можливості виїхати/в'їхати через лінію зіткнення або за межі країни.
Окрім того, син займається спортом та регулярно виїжджає на змагання на території України. Також, у дитини є можливість прийняти участь у змаганнях за межами України, чому заважає відсутність відповідного нотаріально посвідченого батьківського дозволу.
Враховуючи відсутність даних щодо місцезнаходження відповідача, що унеможливлює отримання від нього вищезгаданого дозволу на виїз/в'їзд неповнолітньої дитини за лінію зіткнення та за межі України, позивач змушена була звернутись до суду із даним позовом.
Позивач та уповноважений представник позивача у судове засідання не з'явились, надали суду заяву з проханням розглядати справи за їх відсутності. Надали суду письмову заяву про уточнення позовних вимог, згідно з якою прохальна частина позову виглядає наступним чином: "надати ОСОБА_3, громадянину України, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозвіл на виїзд/в'їзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення АТО), тимчасово окупованої території України АР Крим, у супроводі матері - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, або уповноваженої нею особи, без дозволу (згоди) та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення ОСОБА_3 шістнадцятирічного віку.
Надати ОСОБА_3, громадянину України, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон до країн ближнього та дальнього зарубіжжя, а саме, до Російської Федерації та до Турецької Республіки на період з 01.06.2018 року по 15.09.2018 року у супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, або уповноваженої нею особи, без дозволу (згоди) та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Надати позивачеві дозвіл на виготовлення/оформлення відповідних проїзних документів без згоди батька - ОСОБА_2.
Належно повідомлений відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи за його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно.
Представник третьої особи також до судового засідання не з'явився, надали суду письмову заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач з 24.09.2005 року знаходилась у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від спільного проживання сторони мають сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розірвання шлюбу 09.06.2008 року дитина проживає разом із позивачем та повністю перебуває на її утриманні.
Дані факти підтверджені наявними в матеріалах справи свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 24.09.2005 року, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №1259 (а.с.10); свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 05.01.2007 року, виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецькій області, актовий запис №7, в якому батьком дитини записаний відповідач у справі - ОСОБА_2 (а.с. 11); свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 від 12.04.2010 року, виданим Микитівським відділом реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції Донецької області, актовий запис №121 (а.с.12).
Після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився проживати разом із позивачем та повністю знаходиться на її утриманні (доказів зворотного суду не представлено).
В той же час, судом встановлено, що відповідач у справі - батько неповнолітньої дитини, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2, що є тимчасово окупованою територією України.
Фактичне місце проживання відповідача позивачеві не відоме.
Позивач проживає в зоні проведення АТО та хвилюється за свого неповнолітнього сина, адже без нотаріального посвідченого дозволу батька позивач з дитиною позбавлені можливості виїхати/в'їхати через лінію зіткнення або за межі країни. Окрім того, позивач зазначила, що син займається спортом та регулярно виїжджає на змагання на території України. Також, у дитини є можливість прийняти участь у змаганнях за межами України, чому заважає відсутність відповідного нотаріально посвідченого батьківського дозволу. Можливість отримати такий дозвіл від відповідача - відсутня, місцезнаходження останнього позивачеві не відоме, зв'язок з відповідачем з 2014 року припинений. Зазначені обставини порушують права неповнолітньої дитини, зокрема, на свободу пересування.
Згідно з ч.7 ст.7 Сімейного кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
При цьому, згідно до приписів ч.2-4 ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.
Крім того, відповідно до ст.8 Закону України "Про охорону дитинства", кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
При цьому, як визначено ст.3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому, порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.
Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою.
У відповідності до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.
Згідно ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.
Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України" від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, який у статті 4 передбачає, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.
Відповідно до п.п.1,4 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.
Аналіз зазначених положень зобов'язує суд при вирішенні питання про надання дозволу на виїзд дитини без згоди одного з батьків з'ясувати державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування дитини у цій державі, строк та мету виїзду.
В той же час, суд приходить до висновку, що діючим законодавством не встановлено обмежень щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків.
Сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків - батька і матері - у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Зокрема, ст.155 СК України визначає, що здійснення батьками своїх прав по виконанню обов'язків мають ґрунтуватися, на повній повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Чинним законодавством України визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому, пріоритетним та принциповим значенням є інтереси дитини, які повинні бути непорушними, незалежно від стосунків батьків між собою.
Отже, як встановлено судом в ході розгляду справи, позивач з метою виконання обов'язку щодо виховання дитини, забезпечення, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток, бажає забезпечити сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідним відпочинком, оздоровленням, спортивним розвитком тощо, що пов'язано з виїздом останньої як за межі лінії зіткнення з/на тимчасово окуповану територію України, а також, за межі України, зокрема, до Російської Федерації та до Турецької Республіки.
З огляду на наведене, суд вважає, що дозвіл на тимчасовий виїзд дитини з матір'ю за межі лінії зіткнення з/на тимчасово окуповану територію України, а також, за межі України не суперечить інтересам дитини і в той же час не порушує прав відповідача, як батька дитини.
Задовольняючи вимоги позивача, суд, насамперед, виходить з інтересів малолітньої дитини, піклуючись про її фізичний та духовний розвиток та стан здоров'я.
Керуючись Конвенцією Про права дитини від 20.11.1989 року, ч.1,3 ст.151, ч.1 ст.154 СК України, ч.3 ст.313 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212, 224 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги- задовольнити.
Надати ОСОБА_3, громадянину України, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасовий дозвіл на виїзд/в'їзд на територію населених пунктів України, на якій органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та які розташовані на лінії зіткнення (територія проведення АТО), тимчасово окупованої території України - АР Крим, у супроводі матері - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, або уповноваженої нею особи, без нотаріально оформленої згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення ОСОБА_3 шістнадцятирічного віку.
Надати ОСОБА_3, громадянину України, ІНФОРМАЦІЯ_1, тимчасовий дозвіл на виїзд до Російської Федерації та до Турецької Республіки у період з 01.06.2018 року по 15.09.2018 року у супроводі матері - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, або уповноваженої нею особи без нотаріально оформленої згоди та супроводу батька - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3.
Надати ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення/оформлення проїзних документів без згоди батька - ОСОБА_2.
Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції або Дзержинським міським судом за наслідками розгляду заяви про перегляд заочного рішення.

Позивачем рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя