АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/3802/17 Головуючий 1 інст. - Горбунова Я.М.
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач - Котелевець А.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Піддубного Р.М., Швецової Л.А.,

за участю секретаря - Огар І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Альфа Страхування» до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу за апеляційною скаргою Дмітрієва Руслана Ігоровича - представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Альфа Страхування» на рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року,

у с т а н о в и в :

В жовтні 2016 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Альфа Страхування» (далі - ПрАТ «СК «Альфа Страхування») в особі представника Дмітрієва Руслана Ігоровича звернулося у суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу.

В обґрунтування вимог позивач вказав, що 25 грудня 2014 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією наземного транспортного засобу № 120.0812888.173 Предметом укладеного Договору є страхування транспортного засобу TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1. 31 серпня 2015 року за участю автомобіля TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та мотоцикла «Ямаха», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 сталася дорожньо - транспортна пригода. Внаслідок зіткнення застрахований у ПрАТ «СК «Альфа Страхування» автомобіль TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1, зазнав технічних ушкоджень. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2016 року провадження закрито у зв'язку із закінченням терміну притягнення до адміністративної відповідальності. 28 вересня 2015 року позивач здійснив на користь страхувальника ОСОБА_3 виплату страхового відшкодування в розмірі 52 493 грн. 45 коп., що підтверджується платіжним дорученням № 18176. У зв'язку з чим, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Альфа Страхування» суму відшкодування матеріального збитку в розмірі 26 246 грн. 73 коп. та 1378 грн. судового збору.

Відповідач позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Дмітрієв Р.І. - представник ПрАТ «СК «Альфа Страхування», посилаючись на підстави передбачені статтею 309 ЦПК України, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зокрема зазначає про неправильне застосування судом першої інстанції норм Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» та неналежну оцінку наданих позивачем доказів про розмір та виплату страхового відшкодування.

Відповідач ОСОБА_1 в запереченнях на апеляційну скаргу просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини 2 статті 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Як вбачається з матеріалів справи сторони належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи (а. с. 78, 83-84). Проте, в судове засідання сторони не з'явились.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Матеріали справи свідчать, що 25 грудня 2014 року між ПрАТ «СК «Альфа Страхування» та ОСОБА_3 було укладено Договір добровільного страхування ризиків, пов'язаних з експлуатацією транспортного засобу № 120.0812888.173. Предметом договору є страхування транспортного засобу TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1.

31 серпня 2015 року за участю автомобіля TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та мотоцикла «Ямаха», державний номер НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_1 сталася дорожньо - транспортна пригода. Внаслідок зіткнення застрахований у ПрАТ «СК «Альфа Страхування» автомобіль TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1, зазнав технічних ушкоджень.

Постановою Московського районного суду м. Харкова від 04 березня 2016 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за статтею 124 КУпАП закрито у зв'язку із закінченням терміну притягнення до адміністративної відповідальності.

Відповідно до вказаної постанови в дорожньо - транспортній пригоді дії водія автомобіля TOYOTA YARIS, державний номер НОМЕР_1, ОСОБА_3 не відповідали вимогам пункту 10.1 Правил дорожнього руху України та знаходились з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням даної події.

Дії водія мотоцикла «Ямаха», державний номер НОМЕР_2, ОСОБА_1 також не відповідали вимогам пункту 14.6, розділу 34 пункту 1.3 Правил дорожнього руху України та знаходились з технічної точки зору в причинному зв'язку з виникненням події даної дорожньо - транспортної пригоди.

За змістом статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР) до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана оплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначено в частині 2 статті 16 ЦК України.

Зі змісту наведених норм права можна зробити висновок про те, що страховик, який виплатив страхове відшкодування має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.

Така правова позиція міститься в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року № 6-2587цс15, яка відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону № 85/96-ВР здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника і страхового акта, який видається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що визначається страховиком.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (стаття 212 ЦПК України).

Згідно з вимогами частини 3 статті 10, частин 1, 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що у зв'язку з відсутністю всієї інформації по договору страхування неможливо перевірити правильність здійснення страхового відшкодування. Не надано необхідної інформації і в суді апеляційної інстанції.

Згідно з статтею 6 Закону України від 12 липня 2001 року № 2658-III «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» оцінювачами можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, які склали кваліфікаційний іспит та одержали кваліфікаційне свідоцтво оцінювача відповідно до вимог цього Закону.

Механізм оцінки колісних транспортних засобів, а також вимоги до оформлення результатів оцінки, оціночні процедури визначення вартості колісних транспортних засобів, встановлено Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним Наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика).

Оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об'єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень.

За результатами оцінки оцінювач складає звіт про оцінку КТЗ (пункти 4.1, 4.3).

Протокол огляду транспортного засобу від 03 вересня 2015 року, на підставі якого встановлена сума завданого збитку, не містить жодних відомостей про особу оцінювача та в повній мірі не відповідає вимогам встановленим в Методиці.

Рахунок - фактура на підставі якого складався розрахунок страхового відшкодування є суперечливим, оскільки не містить відомостей про транспортний засіб відносно якого він складався, одержувачем зазначена особа - ОСОБА_4, яка не є страхувальником.

Розрахунок страхового відшкодування до страхового акту № 1609.206.15.02.01 (а. с.9) містить також данні щодо попередніх виплат за іншим страховим актом № 1520.206.15.01 від 02 вересня 2015 року, що може свідчити про наявність між страхувальником та страховиком інших правовідносин та наявність у автомобіля інших технічних пошкоджень, не пов'язаних з дорожньо - транспортною пригодою, яка мала місце 31 серпня 2015 року.

Інформація про всі попередні дорожньо - транспортні пригоди відповідно до Методики повинна відображатися при наступних оглядах КТЗ в звіті про оцінку.

З урахуванням вказаного колегія суддів дійшла висновку, що суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення про відмову в задоволенні позову.

Інші доводи апеляційної скарги висновків не спростовують, зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції та спростовуються матеріалами справи. Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції дотримані норми матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Дмітрієва Руслана Ігоровича - представника Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Альфа Страхування» - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 22 березня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - А.В. Котелевець

Судді - Р.М. Піддубний

Л.А. Швецова