Провадження№2/235/444/17
Справа №235/347/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого - судді Величко О.В.

при секретарі - Долгопольської А.В.

за участю позивачки - ОСОБА_1

за участю відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Покровськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об»єтом спільної власності подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна, що є обєктом спільної власності подружжя. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що з 26.10.2007 року перебувала у шлюбі з відповідачем по сраві. Від сумісного проживання мають доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 27.09.2016 року шлюб між нею та відповідачем розірвано. В період шлюбу за спільні кошти вони придбали житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами, що розташований за адресою: с. Новий Труд Красноармійського району, вул. Суворова, 12, та автомобіль НОМЕР_1 вартістю 20000 грн. Вважає, що вказане майно є об»єктом спільної сумісної власності подружжя, та просить у зв»язку з цим виділити ОСОБА_2 зі спільного майна подружжя житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами та земельну ділянку, їі виділити автомобіль НОМЕР_1 вартістю 20000 грн.

В подальшому позивачка змінила свої позовні вимоги, а саме просила визнати спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами, який розташований за адресою: Донецька область Покровський район с. новий Труд, вул. Суворова, 12 та автомобіль НОМЕР_2; поділити між нею та ОСОБА_2 спільне майно: присудити їй житловий будинок з надвірними спорудами та побудовами, який розташований за адресою: Донецька область, Покровський район с. Новий Труд, вул. Суворова,12, присудити ОСОБА_2 автомобіль НОМЕР_3; стягнути з ОСОБА_2 на її користь понесені судові витрати по сплаті судового збору та за проведення судової експертизи.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що автомобіль НОМЕР_1 дійсно був придбаний в період шлюбу 04.05.2008 року за 15000 грн., проте за його особисті кошти, які надали йому його батьки. В теперішній час він продав автомобіль також за 15000 грн., проте документально цей правочин не оформив. В органах ДАІ автомобіль значиться зареєстрованим за ним, але фактично він здійснив продаж цього автомобіля. В житловому будинку не проживає, проте підтвердив той факт, що був придбаний за 4000 грн. Земельна ділянка це його особиста власність. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 26.10.2007 року ( а.с. 11).

Від сумісного проживання мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с. 12).

Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду від 27.09.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.12.2007 року ОСОБА_5 продала, а відповідач купив житловий будинок, що розташований за адресою: м. Красноармійськ, мкр-н Южний, 14/14 ( а. с. 15). Продаж житлового будинку було вчинено за 4000 грн., що підтверджено також поясненнями сторін по справі.

Згідно висновку судово-товарознавчої експертизи ринкова вартість житлового будинку загальною площею 33,3 кв. м., житловою площею 12,4 кв. м. з надвірними спорудами та побудовами, що розташований за адресою: Донецька область, Покровський район с. Новий Труд, вул. Суворова,12 становить 21583 грн. ( а. с. 71-75).

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 2,6053 га, що розташована в Черкаської області Лисянського району Босівської сільської ради ( за межами населеного пункту). Вказана земельна ділянка передана у власність відповідача на підставі рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 03.04.2012 року справа № 2/2311/585/2012 р. ( а. с. 24).

Вказаний державний акт виданий на підставі рішення суду від 03.04.2012 року про визнання права власності за ОСОБА_2 на зазначену земельну ділянку в порядку спадкування ( а. с. 68-69).

Згідно листа Управління Державної Автоінспекції центр 1444 від 28.09.2016 року відповідно до компютерного обліку станом на 27.09.2016 року за ОСОБА_2, який мешкає за адресою: Красноармійський район с. Новий Труд, вул. Суворова, 12 зареєстровані транспортні засоби: ВАЗ 21070, ЗНГ , АН 9201НІ, дв.: 3, к.: ХТА 2965, 2005 року випуску, синій ( а.с. 27).

Сторони в судовому засіданні підтвердили факт придбання автомобіля за 15000 грн.

Згідно зі ст.. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми) самостійного заробітку ( доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов»язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі.

Об»єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, з винятком виключеного з цивільного обороту ( ч. 1 ст. 61 СК України). Здійснення права спільної сумісної власності регламентовано статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбуватися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжям. Право подружжя на поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у ст.. 69 СК України.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними ( частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки ( частина друга статті 364 ЦК України).

Згідно розяснень п.п.23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, вирішуючи між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч.ч.2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї.

При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України.

Як встановлено в судовому засіданні автомобільВАЗ 21070, ЗНГ , АН 9201НІ, дв.: 3, к.: ХТА 2965, 2005 року випуску, придбаний в період шлюбу сторін у 2008 році за 1500 грн., зареєстровано на ім.»я відповідача.За таких обставин, рухоме майно вважається набутим подружжям за час шлюбу та в силу презумпції виникнення права спільної сумісної власності належним ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як чоловікові та дружині на праві спільної сумісної власності. ОСОБА_2 не довів належними та допустимими доказами придбання транспортного засобу за кошти, які належали йому особисто, відтак, презумпція права спільної сумісної власності на цей транспортний засіб не спростована. Судове рішення про визнання права власності на транспортні засоби за третіми особами також не надано.

Доводи відповідача про те, що автомобіль не може бути об»єктом сумісної власності, оскільки він здійсним його відчудження суд не може взяти до уваги у зв»язку з їх недоведенням. Окрім того, відповідач підтвердив факт реєстрації за ним як за власником автомобіляВАЗ 21070 , реєстраційний номер АН 9201НІ на момент розгляду справи.

Правове регулювання відносин, пов'язаних з купівлею-продажем транспортних засобів, здійснюється на підставі положень ЦК України з урахуванням загальних положень про договір та спеціальних правил, закріплених у відповідних положеннях Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200 та Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів,напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388, які визначають певні особливості укладення, виконання та правові наслідки невиконання відповідних договорів.

У відповідності до ст. 655, 656, 662, 689 Цивільного кодексу України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Продаж транспортного засобу, що має ідентифікаційний номер, відповідно до ст.ст. 655, 656, 662, 689 ЦК України, Порядку здійснення оптової та роздрібної торгівлі транспортними засобами та їх складовими частинами, що мають ідентифікаційні номери, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 листопада 2009 року № 1200, передбачає відповідне оформлення договору купівлі-продажу цього транспортного засобу, зняття його з обліку, отримання свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт).

Згідно розяснень, викладених в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65СК України.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Окрім того, в ч. 1 ст. 369 ЦК України закріплено положення про те, що співвласники ваолодіють і користуються майном, що є у спільній сумісній власності, спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 2 ст. 369 ЦК законодавець визначає порядок розпорядження сумісним майном. Воно має здійснюватися лише за згодою всіх співвласників, яка може бути виражена в будь-якій формі, встановленій ЦК для правочинів. Під розпорядженням необхідно розуміти як передачу в тимчасове користування інших осіб, так і відчуження його у власність інших осіб. Однак у випадках вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який вимагає нотаріального посвідчення та ( або) державної реєстрації, згода співвласників на його вчинення має бути висловлена письмово й нотаріально посвідчена в порядку, встановленому нотаріальним законодавством.

підставами.

Відповідно до ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Оскільки відповідачем не надано жодного доказу щодо відчудження спірного транспортного засобу , видачи довіреності на володіння, користування та розпорядження транспортним засобом, суд приходить до висновку про встановлення факту приховування спірного рухомого майна з боку відповідача. Перебування спірного автомобіля у третіх осіб та реєстрація спірного автомобіля за відповідачем як за власником підтверджує наявність цього рухомого майна. Сторони погодились з його вартістю 15000 грн., інших будь яких доказів щодо дійсної вартості автомобіля на момент розгляду справи суду не надано, відповідні клопотання не надходили. Клопотання позивачки від 26.06.2017 року ( а.с.62) залишено без розгляду за її заявою в судовому засіданні.

Окрім того, відповідачем не надано жодного доказу стосовно того, що автомобіль придбаний в період шлюбу з позивачкою за його особисті кошти, тому суд приходить до висновку про те, що спірний транспортний засіб належить сторонам на праві спільної сумісної власності відповідно до вимог ст. 61 СК України.

При розірванні шлюбу право спільної сумісної власності на житло, набуте під час шлюбу, не припиняється. Розпорядження цим житлом здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ст. 369 ЦК України.

Отже, за таких підстав, суд приходить до висновку, що житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, Покровський район с. Новий Труд, вул. Суворова,12, та автомобіль НОМЕР_3, власником якого зазначений ОСОБА_2- є об»єктами спільної сумісної власності подружжя.

Дійсна вартість спірного житлового будинку на час розгляду справи становить 21583 грн.,щодо вартості транспортного засобу ВАЗ 2107 сторони погодились в судовому засіданні про його вартість 15000 грн.

За правилом, встановленим ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 Постанови № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

В п. 25 цієї Постанови зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.ч.4,5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Поділ майна подружжя є предметом позову, а запропонований позивачкою варіант його поділу є способом поділу цього майна, тому зазначення в резолютивній частиі рішення суду про залишення автомобіля, який є спільним сумісно нажитом майном, у спільній частковій власності, внаслідок його поділу, визнавши за кожною стороною право власності на ? його частину, не є виходом за межі позовних вимог.

Враховуючи, що спірний житловий будинок та автомобільВАЗ 21070, ЗНГ , АН 9201НІ, є сумісно нажитим майном подружжя, та є неподільними річчами, частки чоловіка та дружини в якому є рівними, а також те, що позивачкою попередньо не внесено на депозитний рахунок суду грошова компенсація для сплати відповідачу, відповідачем не надано жодного доказу , підтверджуючі факт придбання автомобіля за особисті кошти а також докази щодо його відчудження або передачи третім особам , суд приходить до висновку про часткове задоволення позову та визнання ідеальних часток подружжя в цьому майні без його реального поділу із залишенням майна житлового будинку та автомобіля ВАЗ 21070 у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позиваці слід стягнути понесені судові витрати у розмірі 2771,24 грн. за проведення експертизи та судового збору.

На підставі викладеного, керуючисьст..ст. 60,61,69,70, 71 СК України, ст.ст. 10,11,88,209,212,214-215, 218 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимогиОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об»єтом спільної власності подружжя задовольнити частково.

Поділити майно, що є об»єктом спільною сумісною власністю подружжя: житловий будинок, що розташований за адресою: Донецька область, Покровський район с. Новий Труд, вул. Суворова,12, визнавши

-за ОСОБА_1 право особистої власності на ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область, Покровський район с. Новий Труд, вул. Суворова,12

-за ОСОБА_2 право особистої власності на ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: Донецька область, Покровський район с. Новий Труд, вул. Суворова,12

Залишити житловий будинок в їх спільній частковій власності.

- Визнати рівними ідеальні частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в автомобілі НОМЕР_4, який є сумісно нажитим майном і залишити автомобіль у їх спільній частковій власності.

- Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля НОМЕР_4, 2005 року випуску.

- Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля НОМЕР_4, 2005 року випуску.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Олександрівни понесені судові витрати - у розмірі 2771,24 грн

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: