Провадження № 2/522/2449/17
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

06 листопада 2017 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі матеріали справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору,

в с т а н о в и в:

Позивачі звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору та просять визнати недійсним кредитний договір № 490/ФКВІП-07 від 13.10.2007 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк»; визнати недійсним договір поруки від 13.10.2007 року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк»; визнати недійсним Іпотечний договір № 490/ФКВІП-07 від 14.11.2007 року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк». Позивачі мотивують вимоги тим, що позичальнику, в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів», не було надано всієї інформації щодо умов кредитування, що до Кредитного договору укладено Графік погашення кредиту лише на 2 місяці, суми в яких є різними. Крім того Банк ввів позичальника в оману щодо сукупної вартості кредиту та розміру відсотків.

В судове засідання позивачі не зявилися, про час та місце слухання справи були сповіщені належним чином, представник позивачів ОСОБА_3 також повідомлялася належним чином, в судове засідання не з'явилася, звернулася до суду з заявою від імені Позивача ОСОБА_1 про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Суд бере до уваги те, що ОСОБА_3 є одночасно представником обох Позивачів, неодноразово не зявлялася в судові засіданні, а в останнє через канцелярію суду подала вказану вище заяву, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутністю позивачів та їх представника.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. В судовому засіданні 02.02.2017 року було подано заперечення проти позову, яким АТ «Дельта Банк» позовні вимоги не визнає. В обґрунтування своїх заперечень, представник посилався на те, що відповідно до п. 7.1. спірного договору позичальником отримано лист-повідомлення про умови кредитування, що передбачено вимогами чинного законодавства України і, зокрема, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Зазначав, що до Кредитного договору укладено Додаток 1 «Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки», який є невідємною частиною кредитного договору та в якому розраховано сукупну вартість кредиту, як це визначено Законом та Постановою НБУ № 168 від 10.05.2007 року.; даний договір не суперечить будь-яким договірним обмеженням, що є обовязковими для позичальника; позичальник повністю розуміє всі умови договору, свої права та обовязки за цим договором і погоджується з ними. Крім того про згоду позичальника з умовами укладеного кредитного договору також свідчить і те, що з моменту укладення договору він протягом певного часу виконував його умови.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, виходячи з наступного.

Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються Цивільним Кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Встановлено, що 13 листопада 2007 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» (ТОВ «Укрпромбанк») та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № 490/ФКВІП-07, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у сумі 220 000 доларів США на споживчі цілі з терміном повернення - до 13.11.2022 року. В забезпечення виконання позичальником умов кредитного договору також між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та ТОВ «Укрпромбанк» був укладений Договір поруки № 490/ZФПОР-07 від 13.10.2007 року та Іпотечний договір № 490/ФКВІП-07 від 14.11.2007 року, укладений між ОСОБА_2, ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Укрпромбанк».

30 червня 2010 року між ТОВ «Укрпромбанк», ПАТ «Дельта Банк» та Національним Банком України укладено договір про передачу Активів та Кредитних зобовязань ТОВ «Укрпромбанк» на користь ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого ТОВ «Укрпромбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги боржників по кредитних договорах, зокрема й за Кредитним договором № 490/ФКВІП-07 та усіма договорами забезпечення за ним.

Зі змісту Кредитного договору вбачається, що позичальником було отримано інформаційний листповідомлення про умови кредитування. Так, у п. 7.1 Кредитного договору № 490/ФКВІП-07 передбачено, що шляхом підписання цього Договору Позичальник підтверджує факт письмового ознайомлення з умовами кредитування Банку та отримання копії відповідного листа повідомлення про умови кредитування Банку, за якими надається цей кредит. А також підтверджує те, що уважно ознайомився зі змістом цього договору, всі умови зрозумів, повністю з ними згоден, заперечень, зауважень та запитань не має та зобовязується їх дотримуватися та виконувати. Крім того, зазначений Лист- повідомлення позичальник отримав 13.11.2007 року, що підтверджується його підписом на документі, копія якого додана до заперечень (а.с.45).

Крім того, п. 1.11 Кредитного договору встановлено, що Позичальник зобовязаний сплачувати платежі за цим Договором у розмірі, порядку та в строки, встановлені цим Договором та Графіком платежів щодо погашення суми Кредиту, процентів за користування ним, комісій Банку, сукупних послуг, які надаються Позичальнику у звязку з укладенням цього Договору, а також інших фінансових зобовязань Позичальника, які виникають у звязку з укладенням цього договору, який є невідємною частиною цього Договору (Додаток № 1).

Судом також встановлено, що 13.11.2007 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ОСОБА_1 також було підписано Додаток № 1 до Кредитного договору № 490/ФКВІП-07 від 13.11.2007 р. «Розрахунок сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки», який містить розрахунок сукупної вартості кредиту, як це передбачено Постановою НБУ № 168, на що посилаються Позивачі у позові. Зазначений документ містить інформацію щодо сплати тіла та процентів кредиту, суму комісії за обслуговування, розмір платежів за супутні послуги, крім того, в Додатку зазначається, яким чином визначаються тарифи за страхування предмету застави (відповідно до Закону України «Про страхування», тарифів відповідної страхової компанії...), нотаріальне посвідчення договорів (згідно ЗУ «Про нотаріат», тарифів приватних нотаріусів і т.п.), вартість розрахунково-касового обслуговування, валютно-обмінних операцій, інших банківських послуг - визначається у разі надання таких послуг, виходячи з чинних на день надання послуг згідно діючих тарифів Банку.

При цьому, доводи позивачів, що Графік складено лише на 2 місяці, а тому не може розглядатися як виконання Кредитором вимог Постанови НБУ № 168, не знайшло свого підтвердження, оскільки як вбачається з наданого суду Графіка платежів за договором (а.с.22), графік складено на 2 роки, а зазначені вище посилання Позивачів спростовуються тим, що у Додатку № 1 вказано, що витрати кредиту (подорожчання кредиту) в наступні роки кредитування розраховуються аналогічно першим двом рокам і будуть складати щорічно не більше, ніж за другий рік кредитування.

Суд погоджується також з доводами Відповідача про те, що визначення сукупної вартості кредиту в будь-якому випадку є орієнтовним, оскільки він складається з урахування абсолютних умов належного виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором. Кредитна ж дисципліна досить часто порушується позичальником, тому логічним є відхилення від розрахованого графіку, що повязане із нарахуванням штрафних санкцій, перенесенням платежів на іншу дату, зміною курсу валют та ін. Зазначений Додаток № 1 підписаний Позичальником, що не оспорюється, більше, того, копія зазначеного документу додана до позову.

Таким чином, Банком виконані вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», та Постанови НБУ № 168.

Крім того, суд приймає до уваги, що рішенням суду від 16.01.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 08.10.2015 року, задоволено позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 490/ФКВІП-07, а ознак недійсності кредитного договору судом не встановлено (а.с.20-27).

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частинами 1-6 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції станом на 13.11.2007 року) Кредитний договір укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частина 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Пункт 2.1. постанови Правління Національного Банку України від 10.05.2007 року №168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» зазначає, що банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування. Така інформація була надана позивачу, що підтверджено матеріалами справи.

За таких обставин, оспорюваний кредитний договір, який просять в позовній заяві Позивачі визнати недійсним - цілком відповідає нормам чинного законодавства України, а позовні вимоги не спростовуються доводами Позивачів.

Разом з тим, згідно з вимогами ч. ч. 1, 2, 3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, при цьому, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею, суб'єкт господарювання, який повинен ії надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним.

Позивач із заявою про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору до відповідача не звертався, а також не скористався правом на відкликання згоди на укладення кредитного договору згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Також, позивачі не надали суду будь-яких належних доказів на підтвердження введення їх кредитором ТОВ «Укрпромбанк» в оману, а також на підтвердження того, що умови кредитного договору є несправедливими. При цьому, відповідно до змісту ст. ст. 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» саме по собі ненадання або неповне надання інформації не свідчить про введення особи в оману.

За таких обставин, до позовної заяви не залучено жодного належного доказу, які б підтверджували позовні вимоги позивача та обставини викладені в позовній заяві, а відтак позовні вимоги викладені у позовній заяві містять лише припущення позивачів.

Відповідно до пункту 14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема статті 215, 1048- 1052,1054-1055 ЦК України, статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Враховуючи вищевикладене, відсутні підстави для задоволення позовних вимог позивачів, а викладені доводи є безпідставними та необґрунтованими.

Крім того, Позивачі не обґрунтували недійсність оскаржуваних договору поруки та Іпотечного договору, зважаючи ж на те, що Кредитний договір відповідає усім вимогам чинного законодавства, в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 203, 215, 1054-1057 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» ст.ст.10,11, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання недійсними кредитного договору, договору поруки та іпотечного договору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. М. Чернявська

06.11.2017