провадження № 2/243/3471/2017
справа № 243/6659/17
Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Кузнецова Р.В.,
при секретареві Малиновській І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, -
26 липня 2017 року ОСОБА_1 звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області із позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 07 травня 2017 року приблизно о 12 год. 00 хв. відповідач керуючи транспортним засобом здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1, який належить позивачці на праві власності. В результаті вказаного зіткнення позивачці було спричинено матеріальну шкоду на суму 5000,00 грн., яку відповідач погодився відшкодувати їй в добровільному порядку, про що надав відповідну розписку. Однак, до теперішнього часу, вказана матеріальна шкода в розмірі 5000,00 грн. позивачці так і не відшкодована. У звязку із чим, позивачка вимушена була звернутися до суду із даним позовом та просити суд ухвалити рішення яким стягнути з відповідача на її користь завдану матеріальну шкоду в розмірі 5000,00 грн.
Позивачка ОСОБА_1, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності, на задоволенні позову наполягала та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі.
Третя особа ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити.
Під час розгляду справи судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення відповідача про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст.127 ЦПК України, судом за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача було надіслано повідомлення про виклик до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом із доданими документами. Відповідно до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України, судом на адресу відповідача також було спрямовано листи про необхідність його явки в судові засідання, із розясненням положення ч. 4 ст.169 ЦПК України (а.с. 18,19). Крім того про необхідність явки у судове засідання 28 вересня 2017 року, відповідача було особисто повідомлено телефонограмою Словянського міськрайонного суду за № 20 (а.с. 14).
Втім, незважаючи на прийняті судом заходи, відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило.
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що оскільки від відповідача не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, як то передбачає ст. 169 ЦПК України, з причин, які б могли бути визнані судом поважними, у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, суд зі згоди позивача вирішує справу на підставі наявних у справі доказів відповідно до ст. 224-228 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) встановив наступне.
За приписами статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно із вимогами ч.1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
На обґрунтування позовних вимог позивачка, серед інших норм, посилається на положення статті 1166 ЦК України.
Відповідно до ч.1 та 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст. 440 ЦК (що відповідає ст.1166 ЦК 2003 р.) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний звязок та є вина зазначеної особи.
З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача за умовами статті 1166 ЦК України покладено обовязок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу: в деліктних зобовязаннях передбачена презумпція вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
Суд виходить з вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості і кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідач в судове засідання не з'явився, не скористався своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надав належних доказів, які спростовують доводи позивачки.
Аналізуючи встановлені фактичні обставини по справі і надані докази, судом було встановлено, що за вказаних у позовній заяві обставин, відповідачем ОСОБА_3 позивачці ОСОБА_1 було спричинено майнову шкоду на суму 5000,00 грн., яку відповідач погодився відшкодувати їй в добровільному порядку, та про що надав відповідну розписку. Однак, до теперішнього часу, вказана матеріальна шкода в розмірі 5000,00 грн. позивачці відповідачем так і не відшкодована. Наявні по справі докази свідчать про те, що вказана майнова шкода була спричинена саме з вини відповідача.
У звязку із наведеним, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та стягнення з відповідача на її користь спричинену майнової шкоди в розмірі 5000,00 грн.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходив з наступного.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема , витрати на правову допомогу.
Відповідно до статті 84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.
Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
За змістом п. 48 Постанови Пленуму ВССУ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.
Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначений відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
На підтвердження витрат, повязаних з оплатою правової допомоги суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання правових послуг та інші), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).
Таким чином, для визначення розміру компенсації витрат на правову допомогу, стороною повинен бути наданий, зокрема акт виконаних робіт із зазначенням часу, який був витрачений на виготовлення документів правового характеру та надання консультації.
В порушення зазначених вимог закону, позивачкою не надано доказу того, що нею було понесено витрати на правову допомогу, як то акту виконаних робіт, з якого видно час витрачений на складання процесуальних документів, надання консультацій, та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлених у встановленому законом порядку. Так, позивачкою надано лише копію квитанції адвоката ОСОБА_4 із якої вбачається лише, що гонорар адвоката за складання позовної заяви, який він отримав від ОСОБА_1 склав 500 грн. 00 коп. (а.с. 10).
У звязку із наведеним, суд позбавлений можливості стягнути витрати, пов'язані із наданням правової допомоги, відповідно ст. 88 ЦПК України, згідно із вимогами якої судом стягуються лише документально підтверджені судові витрати.
Позивачкою документально підтверджена сплата при зверненні до суду із даним позовом судового збору в розмірі 640,00 коп., який, враховуючи, що позов судом задоволений повністю, підлягає стягненню з відповідача на її користь.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 58, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 224-228 ЦПК України, 1166 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП: не встановлено, місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, РНОКПП: НОМЕР_4, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4, майнову шкоду в розмірі 5000 (пять тисяч) грн. 00 коп., та витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
До суду відповідачем може бути подана заява про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення суду позивачем може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а відповідачем, в такий же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_5