Справа №484/2818/16-ц 19.10.2017 19.10.2017 19.10.2017
Провадження №22-ц/784/2215/17
Головуючий у першій інстанції-Максютенко О.А.
Доповідач апеляційної інстанції-Данилова О.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Данилової О.О.,

суддів: Коломієць В.В., Лівінського І.В.,

із секретарем Лівшенком О.С.,

за участю позивачки - ОСОБА_1, її представника - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

представника ОСОБА_4

на рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 вересня 2017 року у цивільній справі за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про визначення частки у спільному майні подружжя

та за зустрічним позовом

ОСОБА_4

до ОСОБА_1

про визнання майна особистою власністю

У С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_4, в якому зазначала, що з 30 квітня 2008 року по 9 вересня 2016 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 1 червня 2012 року за спільні кошти сім'ї вони придбали житловий будинок АДРЕСА_1, який зареєстровано на ім'я відповідача.

Посилаючись на рівність часток подружжя у спільному майні та уточнивши позовні вимоги (а.с. 87), ОСОБА_1 просила виділити у власність кожному з колишнього подружжя по ? частці житлового будинку з господарськими спорудами та земельної ділянки.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та звернувся з зустрічним позовом про визнання майна його особистою власністю, посилаючись на придбання нерухомості за кошти, подаровані йому матір'ю.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 вересня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено, за кожною зі сторін визнано право власності на ? частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки по АДРЕСА_1. Розподілено судові витрати.

Додатковим рішенням цього ж суду від 20 вересня 2017 року у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 просив рішення скасувати та відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов. Апелянт посилався на ті ж обставини, якими заперечував вимоги позивача та обґрунтовував зустрічний позов, а також вважав, що суд вийшов за межі вимог ОСОБА_1 щодо поділу лише житлового будинку.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності.

За статтею 61 СК об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно (за винятком виключеного з цивільного обороту), в тому числі і об'єкти нерухомості.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

За правилами частини 1 статті 70 СК частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Статтею 57 СК визначено виключний перелік видів особистої приватної власності одного з подружжя та підстави її набуття. До такого виду, поряд з іншим, належить майно, набуте ним (нею) за час шлюбу, але на підставі договору дарування, а також майно, набуте ним (нею) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (пункти 2,3 частини 1)

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка належала одному з подружжя; моральної шкоди; а також у певних випадках страхові суми (частини 4, 5 статті 57 СК).

При цьому відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона має довести обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог і заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 30 квітня 2008 року по 29 серпня 2016 року (а.с. 4). Мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 83).

1 червня 2012 року укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими, побутовими будівлями та спорудами та земельної ділянки для будівництва та обслуговування нерухомості за АДРЕСА_1 (а.с. 81), за яким продавець ОСОБА_6, діючи через представника ОСОБА_7 (матір відповідача), продала, а покупець ОСОБА_4 купив зазначене майно вартістю 89 500 грн.

Встановивши, що нерухоме майно - житловий будинок з господарськими, побутовими будівлями і спорудами та земельна ділянка площею 0,10 га, придбані у період шлюбу та не виявивши обставин, передбачених статтею 57 СК, за яких майно набуває статусу особистої власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про належність нерухомості до спільного майна подружжя та рівність часток сторін.

Такий спосіб вирішення майнових спорів подружжя, як визначення частки у спільному майні, хоча і не є поділом майна, але не суперечить нормам сімейного законодавства та є самостійним способом захисту майнових прав подружжя.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апелянта про доведеність належності спірного майна до особистої власності ОСОБА_4

Так, ОСОБА_4 посилався на те, що спірне майно придбане за кошти, які він отримав в дар від своєї матері - ОСОБА_7

На підтвердження цього факту відповідач надав суду копію розписки про отримання ОСОБА_7 у позику частини грошових коштів, довідку про рух коштів за її депозитним рахунком та докази наступного продажу нею своєї квартири (а.с. 77-79). Відповідач посилався і на показання свідків.

Разом з тим, відповідно до частини 5 статті 719 ЦК договори дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

До валютних цінностей згідно з Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" належить валюта України - грошові знаки у вигляді банкнот, казначейських білетів, монет і в інших формах, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території України, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обміну на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти на рахунках, у внесках в банківських та інших кредитно-фінансових установах на території України.

Отже, договір дарування грошових коштів на користь ОСОБА_4 в сумі еквівалентній 10 000 доларів США, на що посилається відповідач, мав бути укладений в письмовій формі та нотаріально посвідчений.

Недотримання обов'язкової письмової форми правочину унеможливлює посилання на пояснення свідків (частина 1 статті 218 ЦК), а недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору призводить до нікчемності правочину (частина 1 статті 219 ЦК).

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав недоведеним належними доказами факт придбання нерухомості за кошти, які належали ОСОБА_4 особисто на підставі договору дарування.

При цьому факт фінансової допомоги у придбанні майна рідними відповідача, навіть якщо це і мало місце, не може бути достатнім доказом належності майна тільки одному з подружжя.

Не можуть бути прийняті до уваги і посилання апелянта на безпідставне визначення судом частки господарських, побутових будівель та споруд, а також земельної ділянки. Уточнена позовна заява ОСОБА_4 такі вимоги містить (а.с. 87).

Крім того, господарські будівлі та споруди є приналежністю житлового будинку, яка відповідно до статті 186 ЦК слідує за головною річчю.

Оскільки апеляційна скарга не містить доводів, які б спростовували висновки суду чи доводили б порушення ним норм сімейного та процесуального права, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення

Керуючись статтями 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.О. Данилова

Судді: І.В. Лівінський

В.В. Коломієць