Справа № 468/1348/17-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.10.2017 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Муругова В.В., за участі секретаря - Цегельник Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що між ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 15.12.2012 року було укладено договір б/н, за яким позивач надав відповідачу кредит в розмірі 3800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжній картці з умовою - сплати процентів за користування кредитом у розмірі 27,60 % на рік від суми залишку заборгованості. Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом. Оскільки відповідач істотно порушує умови угоди та не виконує взяті на себе зобов'язання, позивач просив стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість, яка станом на 31.08.2017 року становить 46932,88 гривень, із яких: 3676,89 гривень - заборгованість за кредитом, 37244,90 гривень - заборгованість по сплаті процентів, 3300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. фіксованого штрафу та 2211,09 грн. - процентної складової штрафу.

Від представника позивача надійшла заява про підтримання позову та розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, підтвердивши факт отримання кредиту на картковому рахунку, підтвердив, що з січня 2015 року припинив погашати кредит через погіршення майнового стану, заперечив, що укладав з банком договору про можливість збільшення в односторонньому порядку процентної ставки та про збільшення позовної давності за вимогами банку. Просив до вимог банку застосувати позовну давність.

Вислухавши пояснення відповідача, дослідивши наявні у справі матеріали (розрахунок заборгованості; анкету-заяву від 15.12.2012 року; копію витягу з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з Умов і правил надання банківських послуг), суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених позовних вимог, приходить до висновку про обґрунтованість заявлених вимог і можливість задоволення позову.

В судовому засіданні встановлено, що 15.12.2012 року між ПАТ КБ „ПриватБанк" та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір, за яким позивач надав відповідачу кредит у вигляді кредитного ліміту по платіжній картці.

Відповідач не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання та не здійснює щомісячні погашення по кредиту, процентам за користування кредитом.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості слідує, що до 31.08.2014 року включно позивач нараховував відповідачу проценти в розмірі 27,60% на рік, з 01.09.2014 року - 32,40 %, а з 01.04.2015 року - 42,00%.

Заборгованість відповідача згідно з розрахунками позивача станом на 31.08.2017 року становить 46932,88 гривень, із яких: 3676,89 гривень - заборгованість за кредитом, 37244,90 гривень - заборгованість по сплаті процентів, 3300 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. фіксованого штрафу та 2211,09 грн. - процентної складової штрафу.

Зазначені правовідносини врегульовані ст.ст. 526; 530 ч.1; 1054 ч.1 ЦК України, ст. 2 ЗУ „Про банки та банківську діяльність".

Відповідно до ст. 2 Закону України „Про банки та банківську діяльність" банківський кредит - це будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Із ст. 526 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення ЦК України про позику, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Таким чином діями відповідача були порушені встановлені законодавством правила виконання цивільно-правових правочинів і права позивача на отримання виконання зобов'язання за вищезазначеним договором.

З розрахунку та тексту позову слідує, що позивач в односторонньому порядку на підставі п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг збільшував процентну ставку за договором з 01.09.2014 року до 32,40%, з 01.04.2015 року до 42,00%.

Проте відповідно до ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. У разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов'язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. Кредитодавець зобов'язаний письмово повідомити позичальника про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.

За такого, збільшення процентної ставки позивачем в супереч положенням ч.3 ст. 1056-1 ЦК України є нікчемним.

Крім того, п. 1.1.3.2.3 Умов та правил надання банківських послуг, на який як на підставу для збільшення процентної ставки посилається позивач, взагалі всупереч вимогам ст. 1056-1 ЦК України не вказує на умови, за яких банк мав би право збільшувати процентну ставку.

Тому з 01.09.2014 року позивач мав продовжувати нараховувати відповідачу проценти в розмірі 27,60 % річних і за 1096 днів (з 01.09.2014 року по 31.08.2017 року) проценти мають становить 3089,57 грн. (3676,89 грн. х 27,6 % : 360 днів х 1096 днів).

А загалом заборгованість відповідача за процентами з врахуванням раніше нарахованих процентів, вказаних в розрахунку банка за період з 08.04.2013 року по 31.08.2014 року в сумі 503,10 грн., становить 3592,67 грн. (3089,57 грн. + 503,10 грн.).

Серед іншого позивач просить стягнути з відповідача 3300 грн. пені та комісії, проте позивачем не доведено можливість об'єднання таких нарахувань, які різняться за своєю сутністю та підставами нарахування, оскільки комісія є винагородою, а пеня неустойкою за порушення зобов'язання стороною. Крім того долучений до позову витяг з Тарифів взагалі не передбачає нарахування комісії, натомість передбачає нарахування пені в розмірі 100 грн. щоразу, коли виникає прострочення за кредитом, та з розрахунку слідує, що такі нарахування відбувались саме в розмірі 100 грн. щомісячно. Тому суд приходить до висновку, що 3300 грн. є саме пенею, а не комісією.

Відповідачем заявлено про застосування до вимог позивача позовної давності, при цьому, відповідно до ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки застосовується позовна давність в один рік та позивачем не надано суду доказів, що сторони відповідним письмовим договором, підписаним обома сторонами, збільшили строк позовної давності щодо стягнення неустойки, на що вказує правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду України від 01.07.2015 року в справі № 6-757цс15, яка є обов'язковою для суду. За такого з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня, нарахована за останній календарний рік до звернення до суду. Позивач звернувся до суду 06.10.2017 року, тому підлягає стягненню пеня, нарахована з жовтня 2016 року. Відповідно до розрахунку позивача станом на кінець вересня 2016 року існувала заборгованість відповідача по пені в сумі 2200 грн., яка не підлягає стягненню через пропуск річного строку позовної давності. За такого розмір пені, що підлягає стягненню становить 1100 грн. (3300 грн. - 2200 грн.).

Що ж стосується застосування позовної давності до інших вимог банку, то строк позовної давності щодо цих вимог відповідно до ст. 257 ЦК України становить три роки, крім того відповідачем 16.01.2015 року на погашення заборгованості востаннє було внесено 200 грн. і вказаний факт відповідно до ст. 264 ЦК України свідчить про переривання перебігу позовної давності і з часу такого переривання трирічний строк позовної давності не сплив.

З розрахунків позивача слідує, що процентна складова штрафу в розмірі 5% розрахована позивачем з суми боргу за тілом кредиту, процентами та пенею, при цьому, оскільки судом вище зазначено, що до стягнення підлягають менші розміри процентів, то має бути перерахований і розмір процентної складової штрафу.

Таким чином, відповідно до запропонованих банком принципів розрахунку процентної складової штрафу її розмір становить (3676,89 + 3592,67 + 1100) = 8369,56 х 5 % = 418,48 грн.

У зв'язку з цим, позов підлягає частковому задоволенню - з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за кредитним договором б/н від 15.12.2012 року станом на 31.08.2017 року в сумі 9288,04 грн., з яких: 3676,89 гривень - заборгованість за кредитом, 3592,67 гривень - заборгованість по сплаті процентів, 1100 грн. - заборгованість за пенею, 500 грн. фіксованого штрафу та 418,48 грн. - процентної складової штрафу.

Оскільки відповідач є стороною, котра порушила договірні зобов'язання, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору.

На підставі ст.ст. 257, 261, 267, 526, 530 ч.1, 1054 ч.1 ЦК України та керуючись ст.ст. 10; 11; 60; 214; 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 15.12.2012 року 9288 (дев'ять тисяч двісті вісімдесят вісім) гривень 04 копійки.

В частині вимог про стягнення процентів, пені та процентної складової штрафу в більшому розмірі - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку „ПриватБанк" 1600 (одну тисячу шістсот) гривень в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

Аапеляційна скарга на рішення суду може бути подана апеляційному суду Миколаївської області через Баштанський районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

суддя: