АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 635/500/17 Головуючий суддя І інстанції Полєхін А. Ю.
Провадження № 22-ц/790/4523/17 Суддя доповідач Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів колегії: ОСОБА_1,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колесник О.Е.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування та пені,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства (ПрАТ) «Страхове товариство «Іллічівське», в якому просив стягнути витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування, в розмірі 37007,05 грн., пеню в розмірі 3424,05 грн. та судові витрати з судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 30 квітня 2015 року на перехресті вул. Садова та вул. Совхозна в с. Березівка Харківського району Харківської області сталася дорожньо-транспортна пригода, учасниками якої були водій ОСОБА_4, який керував автомобілем НОМЕР_1 та водій ОСОБА_5, який керував автомобілем Мерседес реєстраційний номер НОМЕР_2. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася внаслідок порушення правил дорожнього руху України обома водіями, автомобілі отримали механічні ушкодження.

Цивільна - правова відповідальність водія ОСОБА_5 на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» відповідно до полісу АІ/2118665, франшиза за яким складає 0 грн.

30 квітня 2015 року ОСОБА_4 надав страховику всю необхідну інформацію та звернувся із письмовим повідомленням про настання події. Автомобіль було оглянуто і пізніше страховиком розраховано суму збитк . Згідно розрахунку до страхового акту сума страхового відшкодування складає 37007,05 грн.

25 травня 2016 року він написав заяву про виплату страхового відшкодування та надав копію постанови суду. Строк виплати страхового відшкодування сплинув 24 вересня 2016 року, але страхове відшкодування йому не виплачено. Платіж затримано на 118 днів.

Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2017 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» про стягнення витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування та пені - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення його позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що рішення є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не взято до уваги те, що доказом вини ОСОБА_6 є постанова Харківського районного суду Харківської області, в якій містяться висновки експертизи щодо створення аварійної ситуації при вищевказаній ДТП як водієм ОСОБА_3 так і водієм ОСОБА_6 Суд також не врахував розрахунок відповідача, яким він визнав суму матеріального збитку у сумі 37007,05 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог щодо наявності вини водія ОСОБА_5 в дорожньо-транспортній пригоді та настання цивільно-правової відповідальності саме з боку ОСОБА_5

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Розглядом справи достеменно встановлено, що 30 квітня 2015 року близько о 12 годині 50 хвилин ОСОБА_4, керуючи належним йому на праві власності автомобілем НОМЕР_3, рухався на перехресті вул. Садова та вул. Совхозна в с. Березівка Харківського району Харківської області, не вибрав безпечний боковий інтервал із врахуванням дорожньої обстановки, в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Мерседес реєстраційний номер НОМЕР_2, чим порушив вимоги п. 13.1 ПДР України, згідно з яким: п. 13.1 ПДР України «Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу».

Внаслідок зіткнення автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

Згідно постанови Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2016 року вина ОСОБА_4 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, доведена, однак зазначеною постановою закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП стосовно нього у звязку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення. Постанова суду набрала законної сили.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_5 була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське», про що свідчить копія полісу № АІ/2118665 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Згідно розрахунку, наданого фахівцем з врегулювання страхових випадків, сума страхового відшкодування складає 37007,05 грн.

25 травня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, однак відповіді не отримав.

Загальні підстави цивільно-правової відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду в деліктних (позадоговірних) відносинах передбачені ч. 1 ст. 1166 і ч. 1 ст. 1167 ЦК.

Згідно із зазначеними нормами обов'язковими умовами такої відповідальності є наявність шкоди, протиправної поведінки заподіювача шкоди, причинного зв'язку між шкодою і протиправною поведінкою та вина заподіювача шкоди.

Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За положеннями п. 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Проте, позивачем ОСОБА_3 у відповідності до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України не надано відповідно до положень ст.ст. 58-60 ЦПК України доказів на підтвердження своїх доводів щодо наявності вини ОСОБА_5 у вищевказаній ДТП.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у постанові Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2016 року зазначено висновки експертизи та вказано, що аварійна ситуація створена як водієм ОСОБА_4 так і водієм ОСОБА_5, однак визначити ступінь вини кожного з них не вбачається можливим, не може бути підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції, оскільки висновок вказаної експертизи не був наданий до суду першої інстанції та не досліджувалася останнім за клопотанням позивача. Також на порушення вимог ст.ст. 10,11 ЦПК України не надані ці докази й до суду апеляційної інстанції.

Статтею 1192 ЦК України передбачено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої, виникає обовязок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

Згідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про страхування» факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Статті 979, 980 ЦК України передбачають, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з: життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування); володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування); відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1988 ЦК України страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Частиною 1 ст. 25 Закону України «Про страхування» передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, повязані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Оскільки ОСОБА_3 на порушення приписів ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано доказів на підтвердження своїх вимог та доводів щодо вини водія ОСОБА_5 у скоєнні вищевказаної ДТП, що потягло б за собою настання цивільно-правової відповідальності саме з боку ОСОБА_5, суд першої інстанції прийшов обґрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги по суті зводяться до переоцінки наданих доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції по оцінці цих доказів та особового тлумачення апелянтом норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Оскільки судом першої інстанції відповідно до ст.212 ЦПК України надана правильна правова оцінка доказам по справі, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: