Справа №582/617/17 Головуючий у суді у 1 інстанції - Яковенко Н. М.
Номер провадження 22-ц/788/1538/17 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря - Новікової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 серпня 2017 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, ОСОБА_3 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування та

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, -

в с т а н о в и л а:

23 травня 2017 року ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом, який мотивував тим, що є спадкоємцем першої черги після смерті дружини ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, але за життя фактично прийняла спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 і якій належала земельна частка (пай). Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_4 просив суд визнати за ним в порядку спадкування право на земельну частку (пай) розміром 2,31 умовних кадастрових гектарів, що розташована за межами населеного пункту на території Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області.

07 червня 2017 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому вказувала, що ОСОБА_6 заповіла все належне їй майно, у тому числі і житловий будинок АДРЕСА_1, своєму сину ОСОБА_7, тобто, її (ОСОБА_3) батьку, а на випадок його смерті вказаний жилий будинок заповіла своїй онуці ОСОБА_3 Як зазначено у зустрічному позові, ОСОБА_8 після смерті матері фактично вступив в управління спадковим майном, але ІНФОРМАЦІЯ_3 і він помер. ОСОБА_3 у встановлений законом строк прийняла спадщину після смерті батька, а про існування спадкового майна у вигляді земельної частки (паю) вона дізналася лише 30 травня 2017 року із позовної заяви ОСОБА_4 У зв'язку із зазначеним, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_8 право на земельну частку (пай) розміром 2,31 умовних кадастрових гектарів, що розташована за межами населеного пункту на території Засульської сільської ради Недригайлівського району.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 серпня 2017 року позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_4 право на земельну частку (пай) розміром 2,31 умовних кадастрових гектарів, що розташована за межами населеного пункту на території Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області у відповідності до сертифіката на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, виданого на ім'я ОСОБА_6

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Вказане рішення суду ОСОБА_3 оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі відповідач за первісним позовом, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог. При цьому, вказує, що після смерті її баби ОСОБА_6 вона та її батько ОСОБА_8 фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, так як розпорядилися особистими речами спадкодавиці, обробляли її земельну ділянку по АДРЕСА_1. Вважає, що в даному випадку місцем відкриття спадщини є останнє місце реєстрації ОСОБА_6 за адресою, де знаходився належний бабі будинок. Також посилається на помилковість висновку суду про те, що її батько ОСОБА_8 не прийняв спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_6

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача за первісним позовом ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_9 про задоволення апеляційної скарги, а також пояснення представника позивача за первісним позовом ОСОБА_10 та представника Засульської сільради Недригайлівського району сільського голови ОСОБА_11 про залишення рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 на підставі розпорядження голови Недригайлівської районної державної адміністрації від 26 березня 1996 року за № 140 отримала сертифікат на земельну частку пай серія НОМЕР_1 розміром 2,31 га в умовних кадастрових гектарах колишнього САПТЗТ ім. Шевченка, що підтверджується довідкою відділу Держгеодакадастру (а.с. 12).

29 липня 1986 року ОСОБА_6 склала заповіт, який було посвідчено секретарем виконавчого комітету Засульської сільської ради Недригайлівського району Сумської області, за яким належний їй на праві особистої власності житловий будинок АДРЕСА_1 вона заповіла своєму сину ОСОБА_7 Також, на випадок смерті названого спадкоємця ОСОБА_6 заповіла вказаний будинок онуці ОСОБА_3 Крім того, все майно, де б воно не було і з чого б не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право ОСОБА_6 заповіла ОСОБА_7 (а.с. 35, 57).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 11).

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_6 мала дочку ОСОБА_5 - дружину позивача ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_8 - батька відповідача ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3. Вказані обставини підтверджується паспортними даними, архівним витягом запису про народження, свідоцтвами про одруження, народження та смерть (а.с. 5, 7, 8, 9, 15, 30 - 31, 32, 33, 38).

Відповідно до довідки виконавчого комітету Засульської сільської ради ОСОБА_6 до дня смерті була зареєстрована в АДРЕСА_2. На момент смерті проживала разом з дочкою ОСОБА_5 та зятем ОСОБА_4 (а.с. 10).

З наданої в судовому засіданні суду апеляційної інстанції копії домової книги за місцем проживання ОСОБА_6 станом на 10 лютого 1993 року за адресою: АДРЕСА_1, вбачається, що того дня вказана особа вибула із зазначеного місця проживання і того ж дня, тобто 10 лютого 1993 року, зареєструвалась і стала проживати разом з дочкою ОСОБА_5 у будинку АДРЕСА_4.

13 грудня 2011 року приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу ОСОБА_3 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_8, зокрема, на 1/2 частку квартири АДРЕСА_3, яка належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло (а.с. 39, 40).

Згідно з довідкою від 10 травня 2017 року приватний нотаріус Недригайлівського районного нотаріального округу Юрченко А.М. відмовила ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, посилаючись на те, що заявником не надано документу, що підтверджує право на земельну частку (пай) (а.с. 13).

За даними приватного нотаріуса Недригайлівського районного нотаріального округу Торчицької В.М. після смерті ОСОБА_5, ОСОБА_6 спадкова справа не заводилась, у спадковому реєстрі інформація щодо вказаних осіб відсутня (а.с. 53, 54).

Порядок прийняття спадщини, яка відкрилася після 1 січня 2004 року, визначений Главою 87 ЦК України.

Зокрема, за нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Дії, які свідчать про прийняття спадщини спадкоємцем спадщини визначені у ч. 3 ст. 1268, ст. 1269 ЦК України.

Так, ч. 3 ст. 1268 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Крім того, за ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, ураховуючи вимоги ч. 3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_4, який був зареєстрований та проживав разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_4 прийняв спадщину після смерті дружини. В той же час, ОСОБА_3, у свою чергу, прийняла спадщину після смерті батька ОСОБА_8 у порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України, подавши до нотаріуса заяву про прийняття спадщини та отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом.

Задовольняючи позов ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 проживала та була зареєстрована на момент смерті разом з дочкою ОСОБА_5, яка, у зв'язку з цим, належним чином прийняла спадщину після смерті матері, у тому числі і у вигляді земельної частики (паю), оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, як передбачалося дією ст. 549 ЦК УРСР 1963 року, тому вважав, що позивач за первісним позовом, який, у свою чергу, прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_5, має право на спірне майно в порядку спадкування за законом.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, яка є спадкоємцем після смерті батька ОСОБА_8, суд виходив з того, що ОСОБА_3 не довела належними та допустимими доказами факту прийняття її батьком спадщини після смерті його матері ОСОБА_6, хоча на нього і був складений заповіт, однак він у передбачений законом строк не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, мешкаючи окремо від спадкодавця на момент її смерті.

До того ж, вирішуючи питання стосовно визнання за ОСОБА_4 права на земельну ділянку в порядку спадкування, суд прийняв до уваги обставини щодо втрати спірного сертифіката, але у зв'язку зі смертю спадкодавця його дублікат позивач ОСОБА_4 отримати не в змозі, у зв'язку з чим рішення суду може бути підставою для задоволення заявленого права.

Із вказаними висновками суду колегія суддів погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з вимогами п. 1 ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Право на обов'язкову частку в спадщині передбачено ст. 535 ЦК УРСР, за нормами якої неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку.

Як роз'яснено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

За положеннями ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, з урахуванням наведених норм права та обставин того, що ОСОБА_5 проживала і була зареєстрована разом із спадкодавцем ОСОБА_6 за однією адресою по АДРЕСА_4, що також підтверджується і даними будинкової книги, наданими суду апеляційної інстанції, а також приймаючи до уваги обставини того, що саме ОСОБА_5 після смерті матері передала брату ОСОБА_8 оригінал заповіту, складеного на нього матір'ю, що в судовому засіданні суду апеляційної інстанції підтвердила відповідач за первісним позовом ОСОБА_3, тому правильним є висновок суду про те, що саме ОСОБА_5 фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, у тому числі, і земельною часткою (паєм), протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, у зв'язку з чим вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті матері.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується також і з висновком місцевого суду про те, що ОСОБА_4 має право в порядку спадкування за законом на спірну земельну ділянку, оскільки він, у свою чергу, прийняв спадщину після смерті дружини, проте, у зв'язку з втратою правовстановлюючого документа на земельну частку (пай) отримав відмову в оформленні спадщини від нотаріуса.

Доводи апеляційної скарги про те, що саме відповідачка ОСОБА_3 та її батько ОСОБА_8 розпорядилися особистими речами ОСОБА_6, що залишились після її смерті у будинку по АДРЕСА_1, не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами, так як доказів стосовно цього ОСОБА_3 взагалі не надала, а судом такі докази не встановлені.

Крім того, в судовому засіданні суду апеляційної інстанції представником позивача ОСОБА_4 надані докази стосовно того, що 23 лютого 1993 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_3 належний їй на праві власності будинок по АДРЕСА_1, а рішенням Засульської сільської ради від 12 лютого 2001 року земельна ділянка за вказаною адресою була передана у власність цьому відповідачу, хоча і раніше, на підставі рішення тринадцятої сесії Засульської ради 21 скликання від 23 листопада 1993 року також передавалась їй у власність, про що зазначено у довідці № 272/02-12 від 05 вересня 2017 року, тому посилання в апеляційній скарзі на те, що місцем відкриття спадщини є вказана вище адреса не знайшли свого підтвердження, так як на момент смерті ОСОБА_6 не була власницею АДРЕСА_1, не була там зареєстрована, не проживала в ньому, а також не користувалась земельною ділянкою біля того будинку, а належне їй майно фактично знаходилось за місцем її реєстрації по АДРЕСА_4.

Твердження ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що її батько ОСОБА_8, як інвалід ІІ групи, мав право на обов'язкову частку у спадщині не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що після смерті ОСОБА_6 ОСОБА_8 були здійснені дії, передбачені нормами ст. 549 ЦК УРСР, що свідчать про прийняття ним спадщини.

Інші доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини справи і дав їм належну оцінку, тому оскаржуване рішення є законним і обґрунтованим, так як відповідає нормам матеріального і процесуального права, отже, апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п. 1; 308; 314 ч.1 п. 1; 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 22 серпня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -