Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.10.2017 Справа №607/11537/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді В.М. Братасюка

за участю секретаря О.І. Бігун

позивачки ОСОБА_1, представника позивачки ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Регіональний сервісний центр МВС Тернопільської області про визнання правочину недійсним , -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області перебуває позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Регіональний сервісний центр МВС Тернопільської області про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу №6141/2016/4/4998 від 08.06.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

На обґрунтування позовних вимог посилається на ту обставину, що укладений відповідачами договір слід визнати недійсним, оскільки проданий за договором автомобіль ОСОБА_6, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, було відчужено позивачем ОСОБА_3 без згоди позивачки, котра, на час придбання автомобіля в 2008 році, перебувала з ОСОБА_3 в шлюбі, а тому ОСОБА_6 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, і в силу приписів ст. 60 Сімейного Кодексу України, позивачка повинна була надавати згоду на продажу. При цьому ОСОБА_1 стверджує, що згоди у неї ніхто не запитував.

Позивачка та її представник вимоги підтримали та просять задовольнити з зазначених у позовіній заяві підстав.

Відповідачі в судовому засіданні позов визнали в повному обсязі, зазначивши, що дійсно згоди позивачки ОСОБА_1 на відчуження спірного автомобіля ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 не запитував.

Предствник третьої особи при вирішенні спору поклався на думку суду, проте надав суду письмові пояснення з обгрунтуванням доводів з посиланням на практику ВСУ.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази судом встановлено наступні обставини.

Отже, 08.06.2016 року між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі продажу транспортного засобу №6141/2016/4/4998, згідно умов якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купив автомобіль ОСОБА_6, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1. Ціна продажу транспортного засобу, згідно договору, становила 50 000 гривень.

Позивачка ОСОБА_1 посилається на ту обставину, що укладений відповідачами договір слід визнати недійсним, оскільки проданий за договором автомобіль ОСОБА_6, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, було відчужено позивачем ОСОБА_3 без згоди позивачки, котра, на час придбання автомобіля в 2008 році, перебувала з ОСОБА_3 в шлюбі, а тому ОСОБА_6 є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3, і в силу приписів ст. 60 Сімейного Кодексу України, позивачка повинна була надавати згоду на продажу. При цьому ОСОБА_1 стверджує, що згоди у неї ніхто не запитував.

Судом встановлено, що 04.11.1978 року між ОСОБА_7 та В.П. дійсно було укладено шлюб, а відтак придбаний в 2008 році автомобіль ОСОБА_6, 2008 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, титульним власником за реєстраційними документами є ОСОБА_3, дійсно перебував у спільній сумісній власності подружжя ОСОБА_3.

Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 є зятем ОСОБА_1 та В.П., котрі суду в судовому засіданні пояснили, що ще з моменту придбання спірний автомобіль перебував у фактичному користуванні зятя ОСОБА_4А, чиє прізвище було вписане в розділі «особливі відмітки» реєстраційного посвідчення на автомобіль, як особи, котра має право керувати транспортним засобом.

В 2016 році, після встановлення на автомобіль газобалонного обладнання, тесть ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3, будучи титульним власником автомобіля, уклав з зятем спірний договір, що в наступному слугувало підставою перереєстрації права власності на авто. Як вищезазначено, відповідачі в судовому засіданні позов визнали в повному обсязі, зазначивши, що дійсно згоди позивачки ОСОБА_1 на відчуження спірного автомобіля ОСОБА_4, відповідач ОСОБА_3 не запитував

При цьому усі сторони спору визнали, що незважаючи на наявність в спірному договорі умови про сплату за автомобіль 50 000 гривень, ніяких грошей ніхто нікому не платив, оскільки вони є родиною.

З приводу обраного стороною позивача способу захисту, шляхом визнання недійсним правочину щодо відчуження майна одним з подружжя, за відсутності згоди іншого, суд зазначає наступне.

В постанові від 22.06.2017 року у справі №6-3058цс16, вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції норм матеріального права, Судова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходила з такого.

«Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, установлених частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом.

Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана в письмовій формі.

Однак відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого майна без письмової згоди одного з подружжя, за наявності згоди другого з подружжя, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна.»

Відтак суд стверджує, що сам по собі факт відсутності згоди позивачки ОСОБА_1 на укладання її чоловіком спірного договору про відчуження набутого в шлюбі майна зятеві ОСОБА_1 та В.П. . ОСОБА_4, не може бути підставою визнання договору купівлі продажу автомобіля недійсним.

Окрім цього суд стверджує про відсутність встановлених ознак недобросовісності сторін договору, при вчиненні правочину усі сторони спору визнали, що відповідач ОСОБА_4 є зятем ОСОБА_1 та В.П., ще з моменту придбання спірний автомобіль перебував у фактичному користуванні ОСОБА_4А, чиє прізвище було вписане в розділі «особливі відмітки» реєстраційного посвідчення на автомобіль, як особи, котра має право керувати транспортним засобом. Він же в 2016 році встановив на авто газове обладнання, і в силу міцних та добрих сімейних відносин, відповідач ОСОБА_3 будучи титульним власником автомобіля, вчинив спірний правочин будучи впевненим про відсутність у дружини будь яких претензій.

При цьому усі сторони спору також визнали, що незважаючи на наявність в спірному договорі умови про сплату за автомобіль 50 000 гривень, ніяких грошей ніхто нікому не платив, оскільки як продавець так і позивачка ОСОБА_1, не мали і не мають жодного бажання брати гроші від власного зятя.

На запитання головуючого судді в засіданні 27.10.2017 року , чи є якісь перешкоди щодо повернення сторін договору в попереднє становище перереєструвати спірний автомобіль на попереднього власника ОСОБА_8, ОСОБА_4 відзначив, що він не заперечує, і буд яких технічних перешкод до цього немає, проте суду пояснив, що такий спосіб повернення сторін договору в попередній стан його не влаштовує, оскільки в договорі прописана сума договору 50 000 гривень, завдячуючи чому сімя ОСОБА_4 позбавляється наданих державою субсидій на оплату житлово комунальних послуг, і спосіб захисту сторонами спору обрано саме такий, щоб повернути право на одержання субсидій. (11:28:10 11:31:08 год. судового засідання)

З урахуванням зазначених обставин справи, оскільки судом не встановлено ознак умислу сторін спірного правочину на вчинення будь яких недобросовісних дій вчиненням договору купівлі продажу автомобіля 08.06.2016 року, та встановлену судом дійсну мету звернення до суду з сформованими позовними вимогами спроба повернути право на одержання субсидій сімї ОСОБА_9, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.. 60, 65 Сімейного Кодексу України, ст. 203, 215 Цивільного Кодексу України, ст.. 3, 10, 60, 61, 212- 215 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Регіональний сервісний центр МВС Тернопільської області про визнання недійсним договору купівлі продажу транспортного засобу №6141/2016/4/4998 від 08.06.2016 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Головуючий суддяОСОБА_10