АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 638/9396/17 Номер провадження 22-ц/786/2479/17Головуючий у 1-й інстанції Аркатова К.В. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Бондаревської С.М., Дряниці Ю.В.

секретар: Філоненко О.В.

за участю позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до судді апеляційного суду Харківської області Бурлаки Ірини Василівни про визнання дій незаконними.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_2 до судді апеляційного суду Харківської області Бурлаки Ірини Василівни про визнання дій незаконними.

З цією ухвалою не погодився ОСОБА_2, який в поданій апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу від 03.07.2017 року скасувати, а справу направити до місцевого суду для розгляду по суті позовних вимог, в іншому складі суду.

На думку апелянта, у поданій ним позовній заяві не зачіпалось питання незалежності суддів. При цьому було порушено питання про зраду, через яку мало місце порушення матеріальних прав позивача, як інваліда, внаслідок отриманого трудового каліцтва.

Вважає, що його позовні вимоги чітко сформульовані згідно ст.6 Конституції України.

Окрім того, зауважує, що місцевим судом, всупереч вимог закону, не було досліджено наданих позивачем доказів, якими він підтверджував свої позовні вимоги.

Як убачається з матеріалів справи, у червні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до місцевого суду з позовом до судді апеляційного суду Харківської області Бурлаки Ірини Василівни про визнання дій незаконними (а.с.1-3).

В подальшому, як зазначено вище, 03.07.2017 року судом постановлена оскаржувана ухвала (а.с.14).

При постановленні оскаржуваної ухвали місцевий суд виходив із того, що законність процесуальних актів і дій (бездіяльність) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя й посяганням на процесуальну незалежність (ст.ст.126,129 Конституції України), внаслідок чого у відкриті провадження по даній справі було відмовлено.

Такий висновок суду відповідає встановленим по справі обставинам та ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Стаатя 122 ЦПК України встановлює підстави відкриття та відмови у відкритті провадження у справі. Згідно ч.2 даної норми, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Згідно із ч.1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 7 липня 2010 р. №2453-VI в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (аналогічну норму містить і ч.1 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 №1402-VIII року, яка діяла на момент звернення позивача з даним позовом до суду), суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права.

Згідно із ч.1 ст.13 цього Закону в зазначених вище редакціях судове рішення, яким закінчується розгляд справи в суді, ухвалюється іменем України. Таким чином, суддя виступає як посадова особа, уповноважена на виконання функцій держави, а не як приватна особа, до якої можна звернутися з позовом.

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Статтею 126 Конституції України закріплено незалежність та недоторканість суддів при здійсненні правосуддя, вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Відповідно до статті 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні та підкоряються лише закону.

Згідно із ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист в суді свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, зокрема, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Проте у даній справі між позивачем та судом (суддею) зазначені правовідносини не виникли, тому такі справи не можуть бути підсудні судам загальної юрисдикції.

Відповідно до ст.125 Конституції України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) в Україні діють місцеві, апеляційні, вищі спеціалізовані та Верховний Суд України.

Особи мають право оскаржити судове рішення до судів вищої інстанції в порядку та з підстав, визначених у процесуальному законодавстві.

Отже, чинне законодавство дає можливість особі повною мірою реалізувати своє право на оскарження судового рішення.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суддів, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю.

За таких обставин Верховний Суд України у постанові Судової палати у цивільних справах ВСУ від 01 березня 2017 р. у справі №6-3139цс16 дійшов висновку, що належним відповідачем у таких спорах може бути лише держава, а не суди (судді), які діють від імені держави та виконують покладені на них державою функції правосуддя.

У відповідності до ч.1 статті 360-7 ЦПК України Висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Згідно вимог статті 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» учасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України.

Зазначеними положеннями Конституції України та Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування моральної шкоди одночасно з оскарженням таких дій) до іншого суду, оскільки це порушуватиме принцип незалежності суддів і заборону втручання у вирішення справи належним судом.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції вірно взяв до уваги постанову Пленуму Верховного Суду України "Про незалежність судової влади" від 13.06.2007 року №8, з якої вбачається, що оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається, і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Також, у постанові Пленуму Верховного суду України "Про деякі питання, що виникають у судовій практиці при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів" від 12 червня 2009 року №6 з метою забезпечення однакового і правильного застосування законодавства при прийнятті до провадження адміністративних судів та розгляді ними адміністративних позовів до судів і суддів Пленум Верховного Суду України постановляє дати судам таке роз'яснення: у розумінні положень частини першої статті 2, пунктів 1, 7 і 9 статті 3, статті 17, частини третьої статті 50 Кодексу адміністративного судочинства України суди та судді при розгляді ними цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справ та справ про адміністративні правопорушення не є суб'єктами владних повноважень, які здійснюють владні управлінські функції, і не можуть бути відповідачами у справах про оскарження їх рішень, дій чи бездіяльності, вчинених у зв'язку з розглядом судових справ.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заявлена позивачем вимога не може бути розглянута в порядку цивільного судочинства, оскільки суддя, як особа, яка здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у цивільній справі, за винятком випадків прямо передбачених законом та випадків, коли суддя виступає в якості будь-якої особи у справах, що не пов'язані із здійсненням ним правосуддя.

Сукупність вищезазначених обставин, аналіз та оцінка доводів апеляційної скарги приводять до висновку, що вони не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи, оскаржувана ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому підстав для її зміни або скасування колегія суддів не вбачає.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 у позовній заяві не зачіпалось питання незалежності суддів, а було порушено питання про зраду, через яку мало місце порушення матеріальних прав позивача, як інваліда, внаслідок трудового каліцтва, колегією суддів до уваги не приймаються, оскільки зводяться до фактичного оскарження дій судді при здійсненні ним правосуддя, що, в свою чергу, не може бути предметом розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст.303,307, п.1 ч.1 ст.312, ст.ст.313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Ухвалу Дзержинського районного суду м. Харкова від 03 липня 2017 року,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ С.М. Бондаревська

/підпис/ Ю.В. Дряниця

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун