Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/3043/16-ц Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я.
Категорія 27 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кучерявого О.В.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 червня 2017 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання споживчого кредитного договору недійсним, -

в с т а н о в и в:

У червні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом. Просив визнати недійсним договір про надання споживчого кредиту від 18.12.2007 року №0. В обґрунтування заявлених вимог зазначав, що між ним та АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є відповідач, 18.12.2007 року було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 в сумі 32000 доларів США на придбання житлового будинку та надвірних споруд. Під час укладання договору відповідач не надав позивачеві відповідну інформацію, необхідну для здійснення свідомого вибору, не включив детальний розпис загальної вартості кредиту, що спричинило позивачеві шкоду та порушило його права як споживача, оскільки не було виконано переддоговірної роботи з позичальником, не повідомлено що він несе усі валютні ризики, в договорі відсутні істотні умови договору, відсутній детальний розпис загальної вартості кредиту, договір не містить порядку зміни і припинення дії договору, договір укладений з використанням нечесної підприємницької практики шляхом введення споживача в оману.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 червня 2017 року у задоволенні позову відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_3 порушує питання про скасування зазначеного рішення з ухваленням нового - про задоволення його вимог. Вважає рішення суду першої інстанції таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та без належного з»ясування обставин справи. На думку апелянта, суд не врахував, що умови кредитного договору є несправедливими, суперечать принципу добросовісності, що є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов'язків на погіршення становища споживача.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18.12.2007 року позивачем як позичальником та відповідачем Акціонерний комерційний інноваційний банк «УкрСиббанк» як кредитодавцем було укладено оспорюваний кредитний договір про надання споживчого кредиту №0 (Далі: Договір) про отримання кредитних коштів (кредиту) в іноземній валюті Доллар США в сумі 32000 грн. за умови повернення позичальником кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом шляхом внесення ануїтетних платежів у порядку та на умовах, зазначених у Договорі (п.1.1 Договору). Позичальник набув право отримати кредитні кошти, подавши до кредитодавця письмову заяву із зазначенням бажаної суми кредиту в межах обумовленої. Сторонами було обумовлено, що кредит мав повертатись в терміни та розмірах, що встановлені Договором (шляхом сплату ануїтетних платежів у розмірі 360,00 доларів США, що включав суму кредиту та процентів, кінцевим строком повернення кредиту визначено 18.12.2028 року (п.1.2.2 Договору), встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами, порядок її перегляду, строк сплати процентів (п.1.3.1 Договору). Цільовим призначенням кредиту було визначено споживчі потреби (п.1.4 Договору), сторони погодили черговість погашення зобов'язання (п.1.6), домовились про забезпечення виконання зобов'язання заставою нерухомого майна, придбаного за кредитні кошти, та порукою ОСОБА_5 (п.2.1.). Права та обов'язки сторін визначено розділами 5-6 Договору, їх відповідальність - розділом 8, в тому числі і відповідача (п.8.5). Відповідно до п.10.13 Договору сторони завізували кожну сторінку аркушу Договору та домовились вважати, що, підписання даного Договору свідчить про те, що позичальнику всі умови Договору зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до нього, що перед укладенням Договору отримав від банку інформаційний лист згідно вимог законодавства України, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів».

Визначення в Договорі конкретного кінцевого терміну повернення кредиту (18.12.2028 року) та однакового розміру щомісячний платежів (360 доларів США), часу та порядку їх внесення не вимагало додаткового встановлення графіку платежів як окремого додатку до Договору, оскільки його умови є чіткими та зрозумілими.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для визнання недійсним кредитного договору не було.

При цьому судом враховано, що відповідно до роз»яснень, які викладені в п.14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215,1048-1052,1054-1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав позивачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними».

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 ЦК України саме в момент вчинення правочину.

Зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення про несправедливі умови в договорах, зокрема положення згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори із споживачами умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Згідно ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди.

Частина 2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції на день укладення договору) покладає на кредитодавця обов'язок повідомити споживачу у письмовій формі наступну інформацію: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е)строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Перелік інформації, що надається банками споживачу перед укладенням кредитного договору про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартіст кредиту, міститься у п.2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Підтвердження про ознайомлення з вищенаведеною інформацією повинно бути оформлено у письмовому вигляді (п.2.4 Правил).

В даному випадку судом встановлено, що під час підписання Договору позичальником останньому була доведена у письмовій формі вся необхідна інформація, що він підтвердив своїм власноручним підписом на Договорі та погодився із зазначеними в ньому умовами кредитування (п.10.13 Договору).

На момент укладення вказаного договору обидві сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі.

За наведених обставин суд дійшов обгрунтованого висновку про те, що підстав для визнання недійсним договору не було. Про визнання позичальником умов договору свідчить і його тривале виконання.

Оскаржуване рішення постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його зміни чи скасування апеляційний суд не вбачає. Будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: