Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.10.2017 Справа №607/5523/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

Головуючого судді Сливки Л.М.

за участі секретаря судового засідання Зарічної О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів та стягнення додаткових витрат не неповнолітню дитину,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 28 квітня 2017 року предявила до суду позов до відповідача ОСОБА_2, в якому просить збільшити розмір аліментів, які стягуються із відповідача в її користь на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зокрема стягувати з відповідача ОСОБА_2 в її користь аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі у розмірі 1500 гривень, щомісячно, з подальшою індексацією відповідно до закону, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття; виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 аліментів на утримання неповнолітньої дитини сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі у розмірі 150 гривень щомісячно, згідно з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2005 року - відкликати; стягнути з ОСОБА_2 в її користь додаткові витрати, понесені на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 7812,50 гривень одноразово та 2500 гривень додаткових витрат, необхідних для лікування, щорічно до покращення стану здоровя дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 22 червня 2005 року. Від шлюбу 05 жовтня 2002 року народився син ОСОБА_5. На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2005 року відповідач на її користь сплачує аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 150 гривень щомісячно. Також зазначила, що неповнолітній син проживає разом із нею та перебуває на її утриманні, з часу ухвалення Тернопільським міськрайонним судом рішення 05 січня 2005 року її матеріальне становище погіршилося, у звязку із відсутністю у неї роботи, зростанням рівня інфляції, подорожчанням продуктів харчування, одягу, необхідністю утримувати неповнолітнього сина ОСОБА_5, який досяг шкільного віку, хворіє хронічними захворюваннями, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні, мав кілька оперативних втручань. Стан її (ОСОБА_1 М.) також є незадовільним, 29 листопада 2007 року вона вступила у зареєстрований шлюб із ОСОБА_6 від якого у них народилася дочка ОСОБА_7, яка перебуває у них на утриманні. У звязку із цим, розмір аліментів, які сплачує відповідач на сина, а саме 150 гривень щомісячно є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку їхнього неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також вказує, що вона (ОСОБА_1 М.) несе додаткові витрати на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у звязку із наявністю у нього хронічного захворювання, зокрема нею оплачуються покупки ліків, проведення діагностики, лікування, оперативного втручання, а тому оскільки відповідач добровільно не виявляє бажання оплачувати додаткові витрати на лікування сина, вважає за доцільне стягнути із нього половину від понесених нею витрат у сумі 7812,50 гривень одноразово та стягувати 2500 гривень необхідних для лікування, щорічно до покращення стану здоровя сина ОСОБА_5. З цих підстав просить позов задовольнити.

Позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, однак її представник ОСОБА_8 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримує та просить задовольнити, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки у судове засідання суду не повідомив та не подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Приймаючи до уваги вимоги ч.4 ст.169 ЦПК України, суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином і повторно не зявився у судове засідання без поважних причин, а тому, суд може вирішувати справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає ст.224 ЦПК України.

Суд, дослідивши та оцінивши докази по справі, встановив такі факти:

Судом установлено, що позивачка ОСОБА_1 (прізвище до реєстрації шлюбу ОСОБА_4 М.) та відповідач ОСОБА_2 з 07 жовтня 2000 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторін 05 жовтня 2002 року народився син ОСОБА_9, про що 26 жовтня 2002 року зроблено актовий запис №1854 Відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України, яким 17 вересня 2004 року повторно видане свідоцтво про народження серії 1-ИД №158294.

22 червня 2005 року розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, про що складено актовий запис №408 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 16 грудня 2016 року повторно видане свідоцтво про розірвання шлюбу серії І-ИД №050906. Після реєстрації розірвання шлюбу їй присвоєно прізвище Старостіна.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2005 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 150 гривень щомісячно, починаючи з 12 листопада 2004 року і до досягнення ним повноліття.

29 листопада 2007 року ОСОБА_4 зареєструвала шлюб із ОСОБА_6, про що зроблено актовий запис №2476 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції, яким 16 вересня 2015 року повторно видане свідоцтво про шлюб серії І-ИД №121514. Після державної реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище Постолюк.

У позивачки із ОСОБА_6 23 лютого 2006 року народилася дочка ОСОБА_7, що стверджується актовим записом №492 Відділу реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області України.

31 січня 2017 ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 змінив прізвище на Постолюк, що стверджується актовим записом №06 Тернопільського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області, яким 31 січня 2017 видане свідоцтво про зміну імені серії І-ИД №012234. Після державної реєстрації зміни імені його прізвище, імя та по батькові ОСОБА_3.

Із довідки №268 виданою 16 березня 2017 року Малоходачківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4 проживає без реєстрації за місцем реєстрації матері ОСОБА_1 за адресою: вул. Січових Стрільців, 13, с. Малий Ходачків Тернопільського району Тернопільської області.

Згідно довідки № 12 виданої 17 березня 2017 року комунальним закладом Малоходачківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Тернопільської районної ради, ОСОБА_3 дійсно навчається в 7 класі Малоходачківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Тернопільської районної ради.

Довідкою №267 виданою 16 березня 2017 року виконавчим комітетом Малоходачківської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області стверджується, що ОСОБА_1 дійсно не працює з 30 квітня 2009 року.

Як убачається із виписки/екіпериз №2991/391 виданої КУТОР Тернопільська обласна дитяча клінічна клінічна лікарня Ортопедо-травматологічне відділення, 16 березня 2012 року ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено операцію ПХО ран ІІ-ІІІ пальців лівої кисті.

Згідно заключення консультативного огляду ортопеда виданого 13 листопада 2015 року Медичним центром Ортоклініка, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 хворіє: забій лівого колінного суглобу. Супрапателлярний геморагічний бурсит. Хвороба Осгуд Шлягтера Зліва.

Відповідно до заключення консультативного огляду ортопеда виданого 25 травня 2016 року Медичним центром Ортоклініка, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4, Остеохондропатія лівої пяткової кістки.

Як вбачається із Виписного екіпериза з медичної картки стаціонарного хворого №281 виданого 20 жовтня 2016 року Медичним центром Ортоклініка, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 19 жовтня 2016 року.

Згідно витягу з медичної картки №2932 стаціонарного хворого ОСОБА_3 поступив на лікування 09 березня 2017 року, виписаний 15 березня 2017 року, діагноз: Позагоспітальна вогнищева двобічна пневмонія, затяжний перебіг, неускладнена ІІІ ступеня важкості. ДН І ст.. Дисфункція міліарного тракту за змішаним типом. Виписаний в задовільному стані. Рекомендації: диспансерний нагляд педіатра по місцю проживання; уникати переохолодження та інфікування; рекомендована зміна місця проживання та кліматичних умов; санаторно-курортне лікування та реабілітація.

Довідкою виданою 25 квітня 2017 року Медичним центром Ортоклініка стверджується, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 оперований 19 жовтня 2016 року з діагнозом імпресійний перелом медіального плато лівої велико-гомілкової кістки, вторинна після травматична хондропатія медіального плато лівої в/гомілкової кістки. Вартість лікування склала 11700 гривень.

Крім цього, позивачкою надано оригінали чеків та квитанцію про оплату ліків на суму 4068,33 гривень.

Суд, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, виходячи із наступного.

В силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно викладених у позові обставин, причиною звернення позивачки до суду із вказаним позовом є те, що розмір аліментів, які стягуються із відповідача, зокрема 150 гривень щомісячно на сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є недостатнім для його утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" № 3 від 15.05.2006 року відповідно до ст. 192 СК розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них… У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

Відповідно до ч.2 ст.182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до вимог ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

У відповідності Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2017 року становить 1 689 гривень, з 1 травня - 1 777 гривень, з грудня - 1 860 гривень.

Статтею 8 Закону України Про охорону дитинства передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Враховуючи те, що встановлений рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 05 січня 2005 року розмір аліментів в сумі 150 гривень на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на даний час є незначним, не є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів шляхом стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 на сина ОСОБА_3 1500 гривень, щомісячно з подальшою індексацією підлягають до задоволення.

Згідно із статтею 185 СК України,той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, (серед яких законодавцем зазначена хвороба та розвиток здібностей дитини), додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення одноразово, періодично або постійно.

Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.

Аналіз ст. 185 СК України свідчить про те, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком, в даному випадку, батька незалежно від сплати ним аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

З цих підстав, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення із відповідача додаткових витрат понесених позивачкою на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_3 в розмірі 7812,50 гривень підлягають до задоволення, оскільки позивачкою надано довідки та чеки із зазначенням сум витрачених на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_5.

Разом із цим, відповідачем не подано суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоровя чи матеріальним становищем, не може виконувати своїх обовязків по утриманню неповнолітнього сина ОСОБА_5.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат, а саме 2500 гривень,які складають половину необхідної суми для лікування, щорічно до покращення стану здоровя дитини, суд зазначає наступне.

Відповідно до роз'яснень п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів від 15.05.2006 року № 3, звернуто увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 Сімейного кодексу України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Таким чином, суд приходить до переконання, що вимоги позивачки про стягнення із відповідача додаткових витрат у сумі 2500 гривень необхідних для лікування, щорічно до покращення стану здоровя дитини не підлягають до задоволення, оскільки з огляду на ст. 185 Сімейного кодексу України додаткові витрати підлягають стягненню у твердій грошовій сумі, якщо вони є фактично зазнаними або чітко передбачуваними за наявності доказів, які підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину у чітко визначеному розмірі. Натомість, позивачкою не надано жодних доказів на підтвердження того, що неповнолітній син ОСОБА_5 потребує лікування, а також на підтвердження розміру необхідної суми для покращення стану здоровя дитини, відтак вимога про стягнення коштів у зазначеному розмірі є передчасною.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до переконання, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення шляхом зміни розміру аліментів, стягуваних згідно з рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2005 року, зокрема стягнення з відповідача в користь позивачки аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1500 гривень, щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону та стягнення з відповідача в користь позивачки додаткові витрати понесені на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 7812,50 гривень.

Відповідно до вимог ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача в дохід держави підлягають стягненню витрати по оплаті судового збору.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 214, 215, 223, 294, Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, визначених рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2005 року.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8) аліменти на неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі, в розмірі 1500 (одна тисяча пятсот) гривень, які підлягають індексації відповідно до закону, щомісячно, починаючи з дня набрання чинності рішення суду і до досягнення дитиною повноліття.

Припинити з дня набрання чинності рішення суду стягнення аліментів із ОСОБА_2 в користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 150 (сто пятдесят) гривень, визначених на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 05 січня 2005 року, а також виконавчого листа, виданого на його виконання, відкликавши його з виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_6) в користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (зареєстрована адреса місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_8) додаткові витрати понесені на лікування неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 7812,50 (сім тисяч вісімсот дванадцять) гривень 50 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий суддяОСОБА_10