Справа № 744/633/17
Провадження по справі № 2/744/255/2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року Семенівський районний суд Чернігівської області в складі головуючого судді Смаги С. В.,

при секретарі Фільчаговій Г. В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Семенівка Чернігівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачем, ОСОБА_1, подано до Семенівського районного суду Чернігівської області позовну заяву до відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів, у якій позивач просить: визнати Договір Фінансового Лізингу № 005222, укладений 20.05.2017 року між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» та ним, ОСОБА_1, недійсним; стягнути з ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» (, м. Київ 133, вул. Кутузова, 18/7, к. 613) на його користь майно, набуте ним на виконання Договіру Фінансового Лізингу № 005222, укладеного 20.05.2017 року, а саме грошові кошти у сумі 14 180 (чотирнадцять тисяч сто вісімдесят) гривень.

З позовних вимог позивача ОСОБА_1 вбачається, що 20 травня 2017 року позивач та Товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», уклали договір фінансового лізингу № 005222 з додатками, предметом якого є міні-трактор марки «Xingtai», косарка роторна 1,36 м та граблі «Сонечко» 4-х колісні (копія на а. с. 11-20). Відповідно до додатку № 1 вартість предмету лізингу становить 141800 гривень 00 копійок.; авансовий платіж 70900 гривень 00 копійок.; комісія за організацію (10 %) - 14180 гривень 00 копійок. 25 травня 2017 року на виконання умов договору, позивачем сплачено на рахунок ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» грошові кошти в розмірі 141800 гривень 00 копійок (копія фіскального чеку на а. с. 21). Позивач вважає, що умови вищевказаного договору не відповідають діючому законодавству та порушують права Лізингоотримувача як Споживача, а також вважає, що укладений договір є нікчемним, що, на думку позивача, є підставою для визнання його недійсним.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю, просив його задовольнити та пояснив, що позов, на його думку, підлягає задоволенню за обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача, Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон», директор Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про місце та час судового розгляду, до суду надав письмове заперечення, згідно даних якого вважає, що позов не підлягає задоволенню, просить відповідно до частини 2 статті 220 ЦК України визнати дійсним укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» 20.05.2017 договір фінансового лізингу № 005222, позовну заяву залишити без задоволення.

Суд, вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, вважає за необхідне позов задовольнити повністю за наступних підстав.

У відповідності до вимог ст. ст. 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно договору фінансового лізингу № 005222 від 20 травня 2017 року укладеному між ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» (Лізингодавець) та ОСОБА_1 (Лізингоодержувач) (а. с. 11-16), Лізингодавець зобов'язується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно, а Лізингоодержувач зобов'язується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Відповідно до п. 3.1. договору предметом лізингу по даному договору є міні-трактор марки «Xingtai», косарка роторна 1,36 м та граблі «Сонечко» 4-х колісні.

Вартість предмету лізингу на момент укладання договору та розмір авансового платежу вказується в додатку № 1 до даного договору, який є його невід'ємною частиною (п. 3. 2 договору).

Відповідно до додатку № 1 до договору (а. с. 20) вартість предмету лізингу становить 141800 гривень 00 копійок; авансовий платіж 70900 гривень 00 копійок; комісія за організацію (10 %) 14180 гривень 00 копійок.

20 травня 2017 року на виконання умов договору, позивачем ОСОБА_1 здійснено перерахування на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» грошових коштів в розмірі 14180 гривень 00 копійок (а. с. 21).

За змістом ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 806 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Ч. 1 ст. 807 Цивільного кодексу України передбачено, що предметом договору лізингу може бути неспоживна річ, визначена індивідуальними ознаками, віднесена відповідно до законодавства до основних фондів.

За змістом ч. 1 ст. 808 Цивільного кодексу України, якщо відповідно до договору непрямого лізингу вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізннгоодержувачем, продавець (постачальник) несе відповідальність перед лізннгоодержувачем за порушення зобов'язання щодо якості, комплектності, справності предмета договору лізингу, його доставки, заміни, безоплатного усунення недоліків, монтажу та запуску в експлуатацію тощо. Якщо вибір продавця (постачальника) предмета договору лізингу був здійснений лізингодавцем, продавець (постачальник) та лізингодавець несуть перед лізингоодержувачем солідарну відповідальність за зобовязанням щодо продажу (поставки) договору лізингу.

Однак, у Договорі Фінансового Лізингу та у Специфікації (додаток № 3) відсутні будь-які відомості про продавця товару, його найменування та місцезнаходження, куди має звернутися споживач у випадку порушення якості, комплектності та інших умов з продажу товару.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг», фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

За приписами ст. 6 даного закону, договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Ч. 2 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізині» визначено, що істотними умовами договору лізингу є:

предмет лізингу;

строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу):

розмір лізингових платежів;

інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Стаття 11 Закону України «Про фінансовий лізинг» надає право лізингоодержувачу:

1)обирати предмет лізингу та продавця або встановити специфікацію предмета лізингу і доручити вибір лізингодавцю;

2)відмовитися від прийняття предмету лізингу, який не відповідає його призначенню та/або умовам договору, специфікаціям;

3)вимагати розірвання договору лізингу аби відмовитися від нього у передбачених законом та договором лізингу випадках;

4)вимагати від лізингодавця відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням умов договору лізингу.

У випадку якщо у речі, яка була передана наймачеві з гарантією якості, виявляються недоліки, що перешкоджають її використанню відповідно до договору, наймач має право за своїм вибором вимагати :

1)заміни речі, якщо це можливо;

2)відповідного зменшення розміру плати за користування річчю;

3)безоплатного усунення недоліків речі або відшкодування витрат на їх усунення;

4)розірвання договору і відшкодування збитків,які були йому завдані (ч. 2 ст. 768 ЦК України).

Всупереч вимогам Закону України «Про фінансовий лізинг» та норм ЦК України, у договорі і у специфікації відсутня обов'язкова для договору фінансового лізингу істотна умова щодо його предмету у обсягах, визначених законом. У зазначених договірних документах предметом лізингу визначено: марка Хingtai, модель ХТ 244, косарка роторна 1,35 м, граблі «Сонечко» 4-колісні у кількості 1 вартістю 141 800 тис. грн. Таке визначення предмету лізингу не відповідає поняттю індивідуально визначеної речі (номер кузову та номер двигуна, рік випуску, колір, обєм двигуна, індивідуальних технічних характеристик, індивідуальної комплектації тощо), не містить вимог щодо якості предмету лізингу відповідно до ДСТУ, класифікаторів, технічних умов тощо.

У договірних умовах не дотримано право лізингоодержувача на вибір постачальника предмета лізингу. У договорі не зазначено, за дорученням чи за погодженням лізингоодержувача має здійснюватись вибір постачальника предмету лізингу, тобто, яка із сторін договору визначає продавця предмету лізингу. Згідно договірних умов, право вибору продавця (постачальника) предмету лізингу належить лізингоодержувачу, однак реалізація такого права договором не передбачена. У порушення вимог закону, ні у договорі ні у специфікації до нього, продавця (постачальника) предмета лізингу не зазначено взагалі.

Відповідно до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» права позивача вважаються в будь - якому разі порушеними, якшо порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є споживач.

Так, ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що споживач має право на одержання непохідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Інформація про продукцію зокрема повинна містити:

1) назву товару, найменування або відтворення знака для товарів і послуг, за якими вони реалізуються;

3) дані про основні властивості продукції, а також іншу інформацію, шо поширюється на конкретний продукт;

6) дані про ціну (тариф), умови та правила придбання продукції.

Інформація, передбачена частиною першою цієї статті, доводиться до відома споживачів виробником (виконавцем, продавцем) у супровідній документації, що додається до продукції, на етикетці, а також у маркуванні чи іншим способом (у доступній наочній формі), прийнятим для окремих видів продукції або в окремих сферах обслуговування.

Продавець (виконавець), який реалізує продукцію, повинен обовязково зазначати ціну кожної одиниці такої продукції або однієї категорії продукції та ціну однієї стандартної одиниці цієї продукції.

Написи щодо ціни реалізації продукції мають бути чіткими і простими для розуміння.

Ціна продукції повинна включати в себе всі податки та неподаткові обов'язкові платежі, які відповідно до законодавства сплачуються споживачем під час придбання відповідної продукції.

Під час розгляду вимог споживача про відшкодування збитків, завданих недостовірною або неповною інформацією про продукцію чи недобросовісною рекламою, необхідно виходити з припущення, що у споживача немає спеціальних знань про властивості та характеристики продукції, яку він придбав.

В ст.18 цього Закону наведено перелік несправедливих умов у договорах із споживачами, якщо всупереч принципу недобросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про:

1)звільнення або обмеження юридичної відповідальності продавця (виконавця, виробника) у разі смерті або ушкодження здоров'я споживача, спричинених діями чи бездіяльністю продавця (виконавця, виробника);

2)виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника);

3)встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця;

4) надання можливості продавцю (виконавцю, виообнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору;

5)встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором;

6)надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається;

7)надання продавцю (виконавцю, виробнику) нрава не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника);

8)надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір, укладений на невизначений строк із споживачем без повідомлення його про це, крім випадків, установлених законом;

9)установлення невиправдано малого строку для надання споживачем згоди на продовження дії договору, укладеного на визначений строк, з автоматичним продовженням такого договору, якщо споживач не висловить відповідного наміру;

10)установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору;

11)надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі;

12)надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору;

13)визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору;

14)надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору;

15)обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей;

16)встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх;

17)надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обов'язки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди.

Згідно з п.12.12 договору фінансового лізингу передбачено, що у випадку розірвання даного Договору Лізингоодержувачем до підписання ОСОБА_3 Предмета Лізингу Лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20% від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку Комісія за організацію даного договору Лізингоодержувачу не повертається. У відповідності з пунктом 12.2 Договору за несвоєчасне внесення лізингових платежів, Лізингоодержувач зобовязаний сплачувати Лізингодавцю пеню в розмірі 0,15 % від суми заборгованості за кожен день прострочення, починаючи від дня, наступного за днем оплати наступного платежу, зазначеного в Додатку № 2 Договору, до дня фактичної оплати цього платежу включно.

Пункт 12.3 Договору за використання Предмета Лізингу не за призначенням, невиконання обов'язку з утримання його у відповідності до технічних умов, правил технічної експлуатації, інструкції виробника Предмета Лізингу, неподання інформації про стан та місцезнаходження Предмета - Лізингу, порушення умов п. 4.2 Договору, за виключенням п. п. 4.2.3, 4.2.7, 4.2.8 Договору Лізингоодержувач зобов'язаний сплатити Лізингодавцю штраф у розмірі 10 % від загальної вартості Предмета Лізингу на момент укладення Договору за кожен окремий випадок такого порушення.

Пункт 12.7 Договору у випадку, якщо Лізингоодержувач не виконав свої зобов'язання згідно Розділу 12 Договору фінансового лізингу, Лізингодавець вправ стягнути заборгованість, що утворилася на день стягнення, і вимагати повернення Предмета лізингу в судовому порядку.

Пункт 12.10 Договору сплата Лізингоодержувачем штрафів не позбавляє Лізингодавця права вимагати від Лізингоодержувача повернення Предмета Лізингу і не звільняє Лізингоодержувача від обов язку повернути Лізингодавцю Предмет лізингу.

Пункт 12.11 Договору якщо в результаті невиконання чи неналежного виконання Лізингоодержувачем умов цього Договору порушені майнові інтереси чи ділова репутація Лізингодавця Лізингоодержувач відшкодовує збитки у повному обсязі.

Проаналізувавши зміст договору, зясовується, що за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу Лізингодавець не несе

відповідальності, а, навпаки, отримує вигоду - штраф у розмірі 20 % від

розміру авансового платежу та всю суму сплаченої комісії за організацію

договору (пункт 12.12 договору).

Таким чином, вищезазначені положення договору свідчать про несправедливість умов, які вказані у п. п. 4, 5, 7, 11, 13 ч. 3 ст. 18 Закону

України «Про захист прав споживачів».

Окрім того укладений Договір фінансового лізингу № 005222 є нікчемним, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України до договору фінансового лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей встановлених цим параграфом та законом. До відносин повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю - продаж та про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Також, виходячи з норм чинного законодавства за своєю правовою природою цей договір є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі - продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до ст. 628 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 799 Цивільного кодексу України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Згідно з ч. 2 ст. 215 Цивільного кодексу України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Згідно з п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

За змістом ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, кожна із сторін такого правочину зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Дана позиція в справі підтверджується також і прикладами судової практики: Постанова Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, Постанова Верховного Суду України від 11 травня 2016 року, Постанова Верховного Суду України від 08 червня 2016 року.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що Договір фінансового лізингу № 005222 від 20 травня 2017 року, укладений між позивачем ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» підлягає визнанню недійсним, а з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені позивачем кошти у сумі 14180 гривень 00 копійок.

Крім цього, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 640 гривень 00 копійок.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів задовольнити повністю.

Визнати недійсним Договір фінансового лізингу № 005222, укладений 20 травня 2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (код за , м. Київ 133, вул. Кутузова,18/7, к. 613) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1), грошові кошти у сумі 14 180 (чотирнадцять тисяч сто вісімдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» (код за , м. Київ 133, вул. Кутузова,18/7, к. 613) на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Семенівський районний суд Чернігівської області шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С. В. Смага