23.10.2017 Справа № 363/1194/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Рудюка О.Д.,

за участю секретаря Клименко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Вишгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки і піклування Вишгородської районної державної адміністрації про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовною заявою про збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_3 30.03.2007 року, шлюб укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.03.2007 року стягнуто щомісячно на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2, на утримання ОСОБА_3 аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2007 року до повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4. Однак відповідач аліменти на утримання дитини з 2016 року не сплачує. Матеріальне становище позивача значно погіршилось, а тому заробітної плати ОСОБА_1, на утримання доньки не вистачає для задоволення потреб дитини.

З вересня 2006 року ОСОБА_2 життям доньки ОСОБА_3 не цікавиться, не телефонує, не виявляє жодного бажання спілкуватися з дитиною та приймати участь у її вихованні, не цікавиться її здоров'ям, морально не підтримує дитину.

На підставі викладеного, позивач просить збільшення розміру аліментів до 1/3 частки та позбавити батьківських правОСОБА_2 відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з викладених у позовній заяві підстав та просила задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити.

Представник третьої особи орган і піклування Вишгородської районної державної адміністрації в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2

Заслухавши пояснення позивача, відповідача та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Від спільного проживання у шлюбі сторони по справі мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 19.05.2006 року.

Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 від 14.10.2010 року, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Як вбачається з копії виконавчого листа, справа №6/2-989/2007, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 30.03.2007 року стягнуто щомісячно на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2, на утримання ОСОБА_3 аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходів), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.02.2007 року до повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно з довідки від 23.11.2006 року №938 виданої Бершадським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, ОСОБА_1 не отримувала аліменти від ОСОБА_2 у період з 01.05.2016 року по 31.10.2016 року.

Крім того, згідно до листа від 05.12.2016 року №1000 Бершадським районним відділом Державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, заборгованість ОСОБА_2 за виконавчим листом №6/2-989/2007 станом на 01.11.2016 року становить 33 819,20 грн.

Частиною 1 статті 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Однак позивачем не надано належних доказів щодо зміни матеріального стану відповідача, а тому суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги, щодо збільшення розміру аліментів.

Разом з тим, ОСОБА_3 проживає разом з позивачем по справі ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою про склад сім'ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, від 09.12.2016 року №873.

Крім того, відповідно до акту встановлення факту складеного 21.01.2017 року депутатом Новопетрівської сільської ради Канатніковим А.О., проведено обстеження по фактам: не проживання за адресою: АДРЕСА_1 колишнього чоловіка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3; постійного проживання за місцем реєстрації ОСОБА_1 з донькою ОСОБА_3 В результаті обстеження встановлено, що за вищевказаною адресою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, не проживає з вересня 2006 року до доньки не навідується.

Рішенням виконавчого комітету Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 18.01.2017 року №5 про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2, клопотати перед Вишгородським районним судом Київської області про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо його доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Крім того, відповідно до висновку від 09.02.2017 року №7-20/349 органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 щодо малолітньої ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав гр. ОСОБА_2, щодо його малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як такого, що ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню дитини.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 164 СК України встановлено вичерпний перелік підстав щодо позбавлення батьківських прав, а саме: мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

З роз'яснень, наданих в п.п.15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008р.) вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Разом з тим, відповідно до п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 20 від 19.12.2008р.) встановлено, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Як вбачається із пояснень позивача, відповідача та встановлено судом відповідач, який являється батьком малолітньої ОСОБА_3, не виконує покладених на нього законом обов'язків щодо виховання та належного утримання дитини, з незалежних від нього причин, оскільки вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 02.07.2015 року засуджений строком на сім років шість місяців позбавлення волі та відбуває покарання у Вінницькій виправній колонії управління Державного департаменту України з питань виконання покарань у Вінницькій області №86.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України встановлено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, як вбачається з копії ухвали Апеляційного суду Вінницької області від 18.02.2016 року рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 10.10.2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав залишено без змін. Як встановлено рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 10.10.2015 року, у діях ОСОБА_2 відсутні дії, що мають ознаки систематичного, свідомого, злісного ухилення від батьківських обов'язків, оскільки належним чином виконувати батьківські обов'язки відповідач не мав, так як перебував і перебуває в місцях позбавлення волі, а дані обставини не дають підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, відносно відповідача ОСОБА_2

Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що заявлений позов не підлягає задоволенню, оскільки відсутні дії злісного ухилення від батьківських обов'язків.

На підставі викладеного, керуючись статтями 150, 164, 165, 166, 192 СК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», на підставі статей 3, 10, 11, 58, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.Д. Рудюк