Справа № 204/5406/17
Провадження № 2/204/1752/17
РІШЕННЯ

іменем України

30 жовтня 2017 року Красногвардійський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Книш А.В.,

при секретарі Подвижній О.О.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору частково недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила визнати недійсним п.3 розділу А.3 кредитного договору №DNP0LON06709 від 25 грудня 2015 року, укладеного між нею та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»); визнати недійсним п.6.8. кредитного договору №DNP0LON06709 від 25 грудня 2015 року, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», у частині встановлення штрафу у твердій сумі 1000 грн. В підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що 25 грудня 2015 року між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено кредитний договір №DNP0LON06709, предметом якого є надання позивачу кредиту у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з встановленим лімітом 74560 грн. У розділі А.3. вказаного договору (пункт 3) міститься норма наступного змісту: «позичальник сплачує банку штраф у розмірі 137852,14 грн.» Позивач зазначає, що відповідно до ст.ст. 549, 550 ЦК України, головним критерієм застосування штрафу є невиконання або неналежне виконання зобовязання боржником. Проте, п.3 договору, який встановлює неустойку у вигляді штрафу, не визначає вид зобовязання, передбаченого пунктами 2.2.1-2.218, порушення якого тягне за собою застосування неустойки. Розділом 6 договору встановлена відповідальність сторін за порушення умов кредитного договору. Однак, аналіз норм цього розділу приводить до висновку про те, що застосування штрафу у розмірі 137852,14 грн., як міра відповідальності, не передбачений взагалі. Також позивачем зазначено, що порушуючи норми цивільного законодавства, відповідач встановив у договорі штраф, який не відповідає нормам цивільного законодавства. Це стосується штрафу, встановленого п.6.8 договору, який передбачає стягнення штрафу у комбінованому вигляді: 1000 грн.(тверда сума) + 5% від суми встановленого ліміту. Враховуючи викладене, позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування заперечень представник відповідача ОСОБА_2 зазначив, що позивач була знайома з істотними умовами договору, добровільно підписала кредитний договір, зобовязання за кредитним договором позивач виконувала у звязку з чим позовні вимоги є необґрунтованими.

Суд, вислухавши представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2, дослідивши письмові докази, встановив наступні фактичні обставини.

25 грудня 2015 року між позивачем та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» укладений кредитний договір №DNP0LON06709 (а.с.6-9).

Відповідно до п.п.3 пункту А.3. розділу А вказаного кредитного договору, у разі порушення позичальником будь-якого з зобовязань, передбачених в Графіку погашення кредиту понад 30 днів позичальник сплачує Банку штраф у розмірі 137852, 14 грн. (а.с.6).

Згідно п.6.8. розділу 6 кредитного договору №DNP0LON06709 від 25 грудня 2015 року, у випадку порушення позичальником термінів платежів по будь-якому із грошових зобовязань, передбачених цим договором, більш ніж на 30 днів, що спричинило звернення Банку до судових органів, позичальник сплачує Банку штраф, що розраховується за наступною формулою: 1000 грн. + 5% від суми встановленого у п.А.2 цього договору ліміту на цілі, відмінні від сплати страхових платежів та платежів для сплати за реєстрацію предметів застави у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна.

Згідно ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, що є підставою недійсності правочину.

За ч. 1 ст. 627 ЦК України, відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до норм ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 651 ЦК України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання (ч.1 ст. 549 ЦК України).

Частиною 2 ст. 549 ЦК України передбачено, що штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Вирішуючи предявлені позовні вимоги, судом враховується, що видами забезпечення виконання зобовязання за змістом положень частини першої статті 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток, а частиною другою цієї норми визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобовязання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений статтею 627 ЦК, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені частиною першою статті 546 ЦК, засоби, які забезпечують належне виконання зобовязання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону.

Сторони на власний розсуд визначили зміст п.п.3 пункту А.3. розділу А та п.6.8. розділу 6 кредитного договору №DNP0LON06709 від 25 грудня 2015 року в частині встановлення штрафу у розмірі 137852,14 грн. та у розмірі 1000 грн.+5% від суми встановленого ліміту відповідно, що відповідає положенням ч. 1 ст. 627 ЦК України.

Отже, суд виходить з мети встановлення у законі відповідальності за порушення зобовязання, у даному випадку у вигляді штрафу в передбаченому грошовому розмірі, що є забезпеченням належного виконання зобовязання та не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства .

Твердження представника позивача ОСОБА_1, що не визначення у п.п.3 пункту А.3. розділу А спірного кредитного договору за яке саме невиконання або неналежне виконання зобовязання передбачене п.п.2.2.1-2.2.18 договору може бути застосована до позивача неустойка у вигляді штрафу є підставою для визнання такого пункту недійсним, судом також не приймається до уваги, оскільки зазначеним пунктом договору чітко визначено, що штраф може бути застосовано за порушення позичальником будь-якого із зобовязань, передбачених в Графіку погашення кредиту понад 30 днів, що також не суперечить положенням ч. 1 ст. 627 ЦК України.

За наведених обставин, у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

На підставі ст. 88 ЦПК України, за таких обставин, понесені позивачем судові витрати розподілу між сторонами не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про визнання кредитного договору частково недійсним відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: