Справа №173/1724/17
Провадження №2/173/953/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 р. Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області

В складі: головуючої судді Петрюк Т.М.

При секретарі Рудовій Л.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Верхньодніпровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. третя особа, що не заявляє самостійних вимог комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на нерухоме майно ,- ВСТАНОВИВ:

До суду звернувсь позивач ОСОБА_1., з позовом про визнання права власності на нерухоме майно до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог комунальне підприємство «Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» Згідно якого просить визнати за ним право власності на самочинно збудований садибний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Пушкарівка пров. Підгірний,6 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на наступне 27.03.1992 року він отримав рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на будівництво житлового будинку на правах власності.

28.09.2017 року він звернувся до КП «Верхньодніпровське БТІ» для виготовлення технічного паспорту, який був виготовлений.

В 2017 році він закінчив будівництво садибного житлового будинку літ. А-1

У вересні 2017 року йому необхідно було зареєструвати будинок та він звернувся до сільської ради, де йому повідомили, що для проведення реєстрації будівлі потрібно надати правовстановлюючий документ на нерухоме майно. отримати правоустановлюючий документ на нерухоме майно він може після введення збудованого ним будинку в експлуатацію. Проте ввести збудований будинок в експлуатацію він не має можливості так як інспекція ДАБІ не має методики стосовно об'єктів у яких дозвіл на будівництво вичерпано., що й стало підставою звернення до суду.

В судове засідання позивач не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Відповідач - представник ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в судове засідання не з'явився, подавши заяву про слухання справи у його відсутність. Проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, представник КП «Верхньодніпровське БТІ» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши зміст позовних вимог, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами: судом встановлено, що 27.03.1992 року позивач отримав рішення виконавчого комітет ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області на будівництво житлового будинку на правах власності, що підтверджується копією рішення ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області № 18 від 27.03.1992 року.

Відповідно до акту № 60 від червня місяця 1992 року позивачу вилілена земельна ділянка на території ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області в розмірі 1638 кв.м для будівництва житлового будинку

Після чого позивач приступив до будівництва житлового будинку та 2017 році побудував його.

У вересні 2017 року позивач звернувся із заявою про реєстрацію збудованого ним будинку до сільської ради, де позивачу було повідомлено, що для проведення реєстрації будівлі потрібно надати правовстановлюючий документ на нерухоме майно. Проте отримати правоустановлюючий документ на нерухоме майно позивач може після введення збудованого ним будинку в експлуатацію. Але ввести збудований будинок в експлуатацію позивач не має можливості так як інспекція ДАБІ не має методики стосовно об'єктів у яких дозвіл на будівництво вичерпаний

Відповідно до ч. 2 ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному Законом.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4 постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою.

Судом встановлено, що позивачем здійснено будову будинку та будову господарських споруд на земельній ділянці, виділеній йому для цього будівництва, але з перевищенням строків будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України , особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Частиною 3 цієї статті встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Таким чином, ст. 376 ЦК України передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 цієї статті), і встановлено випадки, коли право власності на самочинне будівництво може бути визнане за рішенням суду за особою, що здійснила самочинне будівництво, або за власником земельної ділянки.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК України , а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч. 3 ст. 376 ЦК України); за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК України).

Крім того, за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1ст. 15 ЦК України). Тому звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво може мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

У пункті 12 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 роз'яснено, що, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов'язані встановлювати усі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушені будівельні норми та правила істотними.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов'язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з'ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

Судом встановлено, що позивачу виділялась земельна ділянка для будівництва будинку, що підтверджується рішенням ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області №18 від 27.03.1992 року та актом виносу земельної ділянки.

Також встановлено, що з метою узаконення самочинного будівництва позивач звертався до департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області, але йому було відмовлено у проведенні такого узаконення в зв'язку з тим, що згідно чинного законодавства такі повноваження діяли у ДДАБІ існували лише до 31.12.2015 року відповідно до п. 9 прикінцевих положень ЗУ «Про регулювання містобудівної діяльності».

ОСОБА_2 сільською радою Верхньодніпровського району Дніпропетровської області позивачу також відмовлено в узаконенні збудованого бунку та господарських будівель споруд

Таким чином в іншому порядку окрім судового позивач не має можливості захистити свої права.

Виходячи з вищевикладеного та оцінюючи надані суду доказаи в їх сукупності, суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на самочинно збудований садибний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Пушкарівка пров. Підгірний буд.6 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області .

Понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору в сумі 640.00 грн., суд вважає за можливе покласти на позивача, так як судом не встановлено вини відповідача, щодо порушення прав позивача, а необхідність звернення до суду виникла в зв'язку з своєчасним недотриманням порядку оформлення права на збудований будинок. Керуючись ст. 10, 60,212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,- ВИРІШИВ

Позовні вимоги за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області. третя особа, що не заявляє самостійних вимог комунальне підприємство « Верхньодніпровське бюро технічної інвентаризації» про визнання права власності на нерухоме майно - задовольнити

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, за адресою с. Пушкарівка пров. Підгірний.6 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області право власності на самочинно збудований садибний житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: с. Пушкарівка пров. Підгірний буд.6 Верхньодніпровського району Дніпропетровської області

Витрати по сплаті судового збору в сумі 640.00 грн., покласти на позивача на позивача ОСОБА_1

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з моменту його проголошення, шляхом подачі апеляційної скарги до Верхньодніпровського районного суду. Особи, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення судового рішення мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Рішення набирає чинності після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо така скарга подана не була. У випадку подання апеляційної скарги рішення набирає чинності після розгляду справи судом апеляційної інстанції, якщо не було змінене або скасоване.

Суддя Петрюк Т.М.