Справа №473/2516/17 13.10.2017 13.10.2017 13.10.2017
Провадження №22-ц/784/2068/17
Cправа № 473/2516/17 Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Провадження №22-ц/784/2068/17 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Шаманської Н.О.,

суддів: Лівінського І.В., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Богуславською О.М.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу

ОСОБА_5

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року по справі за позовом

ОСОБА_6

до

ОСОБА_5

про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків,

у с т а н о в и л а:

У серпні 2017 року ОСОБА_7 звернулася з позовом до ОСОБА_5 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних збитків.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначала, що 29 квітня 2014 року між нею та відповідачкою ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Після підписання договору купівлі-продажу квартири та його нотаріального посвідчення, відповідачка відмовилась погасити решту коштів, посилаючись на те, що сума, за яку вона домовилася придбати квартиру нею сплачена, про що зазначено у договорі купівлі-продажу.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2015 року п.2.2. зазначеного договору купівлі-продажу квартири визнано частково недійсним в частині визначення ціни договору 120 000 грн. Встановлена ціна договору купівлі-продажу квартири в сумі 208 000 грн. Зобов'язано ОСОБА_5 сплатити ОСОБА_7 недоплачену за договором купівлі-продажу квартири суму 88 000 грн.

Посилаючись на те, що ОСОБА_5 свої зобов'язання не виконала, ОСОБА_7 на підставі ст.625 ЦК України просила стягнути з відповідача інфляційні витрати у розмірі 84 840 грн. 52 коп. та три проценти річних у розмірі 7811 грн. 51 коп., за період з 29 квітня 2014 року (з дати укладення договору) по 12 квітня 2017 року.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 інфляційні збитки у розмірі 84 840 грн. 52 коп. та три проценти річних у розмірі 7811 грн. 51 коп. Розподілені судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на те, що обовязок погасити недоплачену суму за договором купівлі-продажу виник у неї з часу ухвалення рішення Апеляційним судом Миколаївської області, тобто з 24 червня 2015 року, відповідачка просила змінити рішення суду першої інстанції зменшивши загальну суму стягнення до 21 546 грн.73 грн., в тому числі 16686 грн. 24 коп. інфляційні витрати, 4869 грн. 40 коп .- три процента річних.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на підставі наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка повинна була сплатити повну вартість квартири до підписання та посвідчення договору, однак, свої зобовязання в повному обсязі не виконала, а тому повинна сплатити позивачці інфляційні збитки та три відсотки річних з часу укладення договору купівлі-продажу.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що 29 квітня 2014 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2.

Пунктом 2.2 зазначеного договору передбачено, що за домовленістю сторони визначили продажну вартість квартири в 120 000 грн., які продавець отримала від покупця повністю до підписання та посвідчення договору купівлі-продажу. Сторони своїми підписами під цим договором підтвердили факт повного розрахунку та відсутність будь-яких претензій один до одного.

Вподальшому між сторонами виник спір спочатку щодо розірвання договору купівлі-продажу у звязку з істотною зміною обставин, яку позивачка повязувала з переїздом до сина, потім позивачка намагалась в судовому порядку визнати цей договір недійсним з підстав, передбачених ст.. ст.. 203, 215 ЦПК України, а у березні 2015 року звернулась до суду з позовом про визнання недійсним пункту договору щодо ціни договору купівлі-продажу.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 23 червня 2015 року визнано п. 2.2 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 від 29 квітня 2014 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 частково недійсним в частині зазначення ціни договору 120 000 грн. Встановлено, що ціна договору купівлі-продажу квартири складає 208 000 грн. Зобовязано ОСОБА_5 сплатити ОСОБА_7 недоплачену за договором купівлі-продажу квартири суму 88 000 грн.

Отже, обовязок сплатити недоплачену суму за договором купівлі-продажу виник у відповідачки на підставі вищезазначеного рішення суду, оскільки до 23 червня 2015 року питання про наявність боргу перед ОСОБА_7 було спірним, про що свідчать рішення судів про справі № 473/2366/14-ц від 11 червня 2014 року за позовом про розірвання договору купівлі-продажу та по справі № 473/532/14-ц від 1 грудня 2014 року .

За такого, посилання представника позивача на те, що пункт договору щодо ціни квартири є недійсним з моменту його укладення, колегія суддів не може прийняти до уваги.

З матеріалів справи вбачається, що рішення суду в частині покладення на відповідачку обовязку сплатити грошову суму не виконано.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За змістом цієї норми правовідносини, в яких одна сторона зобовязана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобовязанням.

Згідно із частиною другою статті 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу, відповідно до частини пятої якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобовязання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання і її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань.

Відповідно до положень статті 625 ЦК України за невиконання грошового зобовязання виникають наслідки, передбачені цієї статтею.

Таким чином, враховуючи обставини справи та вищезазначені норми матеріального права, колегія суддів виходить з того, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобовязання у звязку з покладенням на ОСОБА_5 обовязку сплатити ОСОБА_7 недоплачену за договором купівлі-продажу квартири суму 88 000 грн.

Невиконання такого зобовязання зумовлює застосування положень частини другої статті 625 ЦК України.

За такого, колегія суддів вважає, що зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 підлягають стягненню інфляційні витрати починаючи з липня 2015 року (з часу винесення рішення) по березень 2017 року (відповідно до розрахунку ) у розмірі 16 686 грн. 24 коп. та три проценти річних з 24 червня 2015 року по 12 квітня 2017 року (відповідно до розрахунку) у розмірі 4860 грн. 49 коп.

Оскільки, суд першої інстанції вирішуючи спір помилково виходив з того, що зобовязання відповідача сплатити позивачу 88000 грн. виникло з часу укладення договору купівлі-продажу, то рішення суду слід змінити, зменшивши стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 інфляційних витрат з 84840 грн. 52 коп. до 16 686 грн. 24 коп. та трьох процентів річних з 7811 грн. 51 коп. до 4860 грн. 49 коп.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України рішення суду в частині розподілу судових витрат слід змінити, зменшивши стягнення судового збору зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 з 926 грн. 52 коп. до 215 грн. 58 коп., а також стягнути з ОСОБА_7 та користь ОСОБА_8 1111 грн. 82 коп. судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313,314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року змінити, зменшивши стягнення зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_7 інфляційних збитків з 84840 грн. 52 коп. до 16 686 грн. 24 коп., трьох процентів річних з 7811 грн. 51 коп. до 4860 грн. 49 коп., та судових витрат з 926 грн. 52 коп. до 215 грн. 58 коп.

Стягнути з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_5 1111 грн. 82 коп. судових витрат за подачу апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: В.В. Коломієць

ОСОБА_9