Ухвала іменем україни 25 жовтня 2017 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Червинської М.Є., суддів: Завгородньої І.М., Писаної Т.О., Коротуна В.М., Попович О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» до ОСОБА_3 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Луганської області від 28 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року приватне акціонерне товариство «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» (далі - ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 31 липня 2012 року між ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот», ОСОБА_3 та технологічним інститутом Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля було укладено договір № 063м про підготовку фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» або «магістр» за спеціальністю «Обладнання хімічних виробництв і підприємств будівельних матеріалів» з терміном навчання 1 рік - з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2013 року. На підставі договору від 31 липня 2012 року № 063м, між сторонами було укладено індивідуальний договір № 36/УЦ-99 від

10 серпня 2012 року про цільову підготовку спеціаліста у технологічному інституті Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля на денній формі навчання та платній основі за рахунок коштів ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» у розмірі 8 625 грн, при цьому

ОСОБА_3 зобов'язувався пропрацювати у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» протягом трьох років після закінчення навчання, тобто до кінця червня 2016 року.

Відповідно до наказу від 14 квітня 2015 року № 0037-КП(ув)

ОСОБА_3 був звільнений з ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» з

14 квітня 2015 року на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у зв'язку із чим ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» просило стягнути з ОСОБА_3 14 861 грн 81 коп., сплачених за навчання останнього у технологічному інституті Східноукраїнського національного університету

ім. В.Даля.

Заочним рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Луганської області від 28 вересня 2016 року, позовні вимоги ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання Азот» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПрАТ «Сєвєрдонецьке об'єднання АЗОТ» 14 861 грн 81 коп. у якості відшкодування коштів, витрачених на навчання ОСОБА_3 у технологічному інституті Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Задовольняючи позов суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідачем не було виконано умови індивідуального договору від 10 серпня 2012 року

№ 36/УЦ-99 та не відпрацьовано на підприємстві три роки після закінчення навчання, що є підставою для відшкодування відповідачу витрат на навчання ОСОБА_3 відповідно до п. 3.6 індивідуального договору.

Колегія суддів не може повністю погодитися із висновками судів попередніх інстанцій.

Встановлено, що 31 липня 2012 року між ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ», ОСОБА_3 та технологічним інститутом Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля було укладено договір № 063м про підготовку фахівця з вищою освітою.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору його предметом є підготовка фахівця за освітньо-кваліфікаційним рівнем «спеціаліст» або «магістр» за спеціальністю «Обладнання хімічних виробництв і підприємств будівельних матеріалів» з терміном навчання 1 рік - з 01 вересня 2012 року по 30 червня 2013 року. Форма навчання денна.

Оплата за навчання становить 8 625 грн за рік, яку вносить ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» (п. п. 2.2, 2.4 договору).

На підставі договору від 31 липня 2012 року № 063м, між ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» та ОСОБА_3 було укладено індивідуальний договір від 10 серпня 2012 року №36/УЦ-99 про цільову підготовку спеціаліста у технологічному інституті Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля по денній формі навчання на платній основі за рахунок коштів ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ», за умовами якого ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» взяло на себе зобов'язання за рахунок власних коштів забезпечити навчання

ОСОБА_3 у Східноукраїнському національному університеті

ім. В.Даля по денній формі навчання за спеціальністю «Обладнання хімічних виробництв і підприємств будівельних матеріалів», а ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання успішно оволодіти знаннями за спеціальністю та після завершення навчання продовжити працювати на ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ».

Відповідно до п. 3.4 індивідуального договору від 10 серпня 2012 року №36/УЦ-99 після закінчення навчального закладу ОСОБА_3 зобов'язаний пропрацювати на підприємстві не менше 3-х років.

Пунктом 3.6 індивідуального договору передбачено, що

ОСОБА_3 у повному обсязі відшкодовує ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» грошові кошти, перераховані на користь учбового закладу за навчання, а також виплачену стипендію з урахуванням індексу інфляції у випадку звільнення за власним бажанням, або звільнення за ініціативою роботодавця згідно п. п. 3, 4, 7, 8 ст. 40, ст. 41 КЗпП України, до спливу строку, встановленого п. 3.4 цього договору.

ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» на користь технологічного інституту Східноукраїнського національного університету ім. В.Даля було перераховано 8 625 грн у якості оплати за навчання ОСОБА_3 Крім того, відповідач з вересня 2012 року по січень 2013 року отримував стипендію у розмірі 797 грн 16 коп. на місяць. Загалом сума виплаченої стипендії складала 3 985 грн 80 коп.

Згідно з наказом від 12 липня 2013 року № 0054-КД ОСОБА_3 був прийнятий на посаду слюсаря-ремонтника з 15 липня 2013 року.

Відповідно до наказу від 14 квітня 2015 року №0037-КП(ув)

ОСОБА_3 був звільнений з підприємства на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Згідно з ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суди попередніх інстанцій виходили із того, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за індивідуальним договором від 10 серпня 2012 року №36/УЦ-99, не пропрацював на підприємстві протягом трьох років з дня закінчення навчання та був звільнений з підприємства за власним бажанням.

Водночас, судами не було перевірено виконання позивачем своїх зобов'язань за індивідуальним договором від 10 серпня 2012 року

№36/УЦ-99.

Зокрема, п. 2.5 індивідуального договору вставлено обов'язок роботодавця надати студенту після закінчення навчання повного курсу у навчальному закладі роботу у відповідності до отриманої спеціальності.

Згідно з дипломом ОСОБА_3 про повну вищу освіту від

30 червня 2013 року серії НОМЕР_1 відповідач отримав освіту за спеціальністю «Обладнання хімічних виробництв і підприємств будівельних матеріалів» та здобув кваліфікацію інженера-механіка.

Однак, ОСОБА_3 був прийнятий на роботу у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» на посаду слюсаря-ремонтника у відділ «Виробництво мінеральних добрив і кислот, цех централізованого ремонту виробництва мінеральних дорив і кислот».

Враховуючи зазначене суди попередніх інстанцій не визначились з характером спірних правовідносин, не встановили фактичних обставин справи, які мають значення для правильного вирішення спору, не перевірили чи виконав позивач свій обов'язок передбачений п. 2.5 договору щодо надання відповідачу роботи відповідно до отриманої ним спеціальності та не врахували того, що працевлаштування відповідача у ПрАТ «Сєвєродонецьке об'єднання АЗОТ» не є безумовною підставою для визнання його таким, що здійснене на виконання умов індивідуального договору від 10 серпня

2012 року № 36/УЦ-99, а тому висновок про наявність підстав для задоволення позову є передчасним.

Беручи до уваги зазначене, суди першої та апеляційної інстанцій ухвалили оскаржувані судові рішення з порушенням норм процесуального права, неповно встановили фактичні обставини справи, що відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень та направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 16 березня 2016 року, ухвалу апеляційного суду Луганської області від

28 вересня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: І.М. Завгородня

В.М.Коротун

Т.О.Писана

О.В. Попович