Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Бондаренко Н.В., Хилевича С.В., Шимківа С.С.

секретар судового засідання: Москалик Т.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міністерства юстиції України на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Рівненського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області, Рівненської міської ради, управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області, Державної пенітенціарної служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, управління житлово-комунального господарства Рівненської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобов'язання вчинення дій,

заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність Державної пенітенціарної служби України та Рівненської міської ради з приводу невиконання Програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади міста Рівного, затвердженої рішенням Рівненської міської ради від 10 липня 2009 року № 2655, в частині передачі гуртожитку, що по вул. Лікарняна, 30 в м. Рівне.

Зобов'язано ОСОБА_8 пенітенціарну службу України передати, а Рівненську міську раду прийняти у власність територіальної громади м. Рівного гуртожиток, що по вул. Лікарняна, 30 в м. Рівне.

В задоволенні позовних вимог до Рівненського слідчого ізолятора управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області, управління Державної пенітенціарної служби в Рівненській області відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі Міністерство юстиції України покликається на те, що рішення суду ухвалено з неповним з'ясуванням фактичних обставин справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що гідно Закону України "Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності" ініціатива щодо передачі обєктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти державним майном, а тому ініціатива щодо передачі відповідного гуртожитку по вул. Лікарняна, 30 в м. Рівне повинна виходити від Державної пенітенціарної служби України, як власника даного майна. Однак судом не зясовано чи надходила така ініціатива від Державної пенітенціарної служби України та чи взагалі був у неї обовязок щодо такої ініціативи.

Окрім того, жодним нормативно-правовим актом не передбачено, що рішення міської ради є обовязковим для виконання органом державної влади.

Судом взагалі не зясовано чи ОСОБА_8 пенітенціарна служба України знала про свій обовязок щодо передачі спірного гуртожитку, оскільки у матеріалах справи відсутні будь які документи, що підтверджують те, що вона була повідомлена про рішення Рівненської міської ради від 10 липня 2009 року за №2655, яким затверджено Програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади міста Рівного.

Звертає увагу, що 19.05.2014 року до Закону України "Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитку" було внесено зміни, відповідно до яких сфера дії цього Закону не поширюється на гуртожитки, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні Державної кримінально-виконавчої служби України, а тому на момент прийняття рішення по справі, діяла норма Закону, яка виключала відповідний гуртожиток з переліку гуртожитків, які підлягали приватизації.

Оскільки, даний гуртожиток віднесений законом до гуртожитків, які не підлягають приватизації, то відповідно і відсутнє право позивача на приватизацію даного гуртожитку.

Вважає, що судом порушено право органу державної влади на дискреційні повноваження, тобто, приймаючий рішення, орган державної влади може здійснювати його з певною свободою розсуду, обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Також, суд не може зобовязати колегіальний орган (депутатів Рівненської міської ради) прийняте те чи інше рішення, оскільки такі рішення приймають за волею осіб і таким чином суд здійснює втручання до його виключної компетенції.

Судом при прийнятті рішення не з'ясовано факт пропуску строку позовної давності для звернення до суду, оскільки всі рішення Рівненської міської ради підлягають офіційному оприлюдненню і є у загальному доступі, а тому інформація щодо питань, повязаних з прийняттям рішення щодо програми передачі гуртожитків у комунальну власність могла бути відома позивачу з моменту прийняття такого рішення.

Однак, позивачем не наведено жодних доказів того, що така інформація стала їй відома в 2015 році.

З наведених підстав Міністерство юстиції України просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

Постановою КМ України №343 від 18.05.2016року «Деякі питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» ліквідовано ОСОБА_8 пенітенціарну службу покладено на Міністерство юстиції України завдання і функції з реалізації державної політики у сфері виконання з кримінальних покарань та пробацій. Установлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної пенітенціарної служби, що ліквідується, в частині реалізації державної політики у сфері виконання з кримінальних покарань та пробацій.

З 1.10.2016року усі функції та повноваження Державної пенітенціарної служби покладено на Міністерство юстиції України.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 6 грудня 2016 року замінено сторону виконавчого провадження з виконання виконавчих листів№569/17293/15-ц, виданих Рівненським міським судом 22 листопада 2016 року, а саме боржника - ОСОБА_8 пенітенціарну службу України на боржника - Міністерство юстиції України.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами ОСОБА_8 пенітенціарною службою України та Рівненською міською радою не виконано Програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади Рівного, затверджену рішенням Рівненської міської ради від 10.07.2009 року №2655, чим порушено право позивачки на приватизацію житла.

З таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він не відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального права,

Судом встановлено, 19 березня 2009 року Рівненський слідчий ізолятор видав ОСОБА_1 ордер №19 серія А на жилу площу в гуртожитку установи на право зайняття з сім'єю з 4 чоловік жилої площі у гуртожитку установи вул. Лікарняна, 30 в м. Рівне, загальною площею 47 кв.м. Ордер виданий на підставі рішення житлової комісії від 19 березня 2009 року. Склад сім"ї складає: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 - квартиронаймач, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - дочка, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 - син.

Відповідно до довідки №50/3895 від 25.10.2007 року, виданої начальником Рівненського слідчого ізолятора ОСОБА_10, двоповерховий житловий будинок, який знаходиться за адресою вул. Лікарняна, 30 в м. Рівне, перебуває на балансі в Рівненського слідчого ізолятора управління Державного департаменту України з питань виконання покарань в Рівненській області.

Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 6 жовтня 2015 року будівля, гуртожиток для співробітників за адресою вул. Лікарняна, 30 в м. Рівне, державної форми власності належить державі Україна в особі Державної пенітенціарної служби України.

Пред'являючи позов, ОСОБА_1 покликалася на те, що Рівненський слідчий ізолятор управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області, управління Державної пенітенціарної служби України в Рівненській області, ОСОБА_8 пенітенціарна служба України у порушення вимог Законів України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» та «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та рішення Рівненської міської ради від 10 липня 2009 року за №2655 протягом тривалого часу не передають у комунальну власність приміщення зазначеного гуртожитку, що перешкоджає їй реалізувати свої права на приватизацію житлового приміщення цього гуртожитку.

Вбачається, що рішенням Рівненської міської ради від 10 липня 2009 року за №2655, затверджено Програму передачі гуртожитків у власність територіальної громади міста Рівного. Зазначена програма була розроблена для забезпечення реалізації конституційного права на житло мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія Закону України "Про забезпечення житлових прав мешканців гуртожитків". Метою програми було прийняття протягом 2009-2011 років у власність територіальної громади міста Рівного гуртожитків, які є об'єктами права державної власності. Програмою передбачалося здійснити передачу гуртожитків, що є об'єктами права державної власності, протягом 3-х років.

В Додатку №7 до вказаного рішення Рівненської міської ради передбачено, що гуртожиток по вул. Лікарняна, 30 в м. Рівне мав бути переданий в комунальну власність міста в 2010 році.

Вказаний гуртожиток у власність територіальної громади міста Рівного не переданий.

2 квітня 2013 року Рівненською міською радою прийнято рішення №2890 "Про затвердження Програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади міста Рівного на 2013-2015 роки" відповідно до якого гуртожиток по вул. Лікарняна, 30 в м. Рівне в перелік гуртожитків, запланованих прийняти в комунальну власність, включений не був.

Основні засади передачі об'єктів права державної власності у комунальну власність територіальних громад визначені Законом України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності».

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» та ст. 3 Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»(в редакції на час виникнення правовідносин) гуртожитки, які є обєктами права державної чи комунальної власності та гуртожитки, які перебувають у повному господарському віданні чи оперативному управлінні підприємств, установ, організацій з управлінням житловим фондом незалежно від форм власності підлягають передачі у власність територіальних громад, з урахуванням особливостей, визначених Законом.

Відповідно до ст.3Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» ініціатива щодо передачі обєктів права державної та комунальної власності може виходити відповідно від органів, уповноважених управляти майном, ОСОБА_11 наук, інших самоврядних організацій, місцевих органів виконавчої влади, відповідних органів місцевого самоврядування.

Докази про те, що існувала ініціатива органів, уповноважених управляти гуртожитком по вул.Лікарняна,30 в м.Рівне про його передачу у комунальну власність міста та приймалось ними відповідне рішення з цього приводу, в матеріалах справи відсутні.

Окрім цього, згідно з п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» після прийняття гуртожитку у власність територіальної громади згідно з цим Законом місцева рада приймає на сесії в межах своєї компетенції відповідне рішення щодо подальшого використання гуртожитку, а саме:

а) залишити цілісний майновий комплекс у статусі «гуртожиток» та дозволити приватизацію його житлових і нежитлових приміщень. У цьому випадку здійснюється приватизація приміщень гуртожитку його законними мешканцями згідно з цим Законом;

б) надати цілісному майновому комплексу статус «соціальне житло» та не дозволяти приватизацію його жилих приміщень. У цьому випадку приватизація житлових приміщень гуртожитку не здійснюється (у тому числі й у випадках, передбачених цим Законом), а колишнім законним мешканцям гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло;

в) перепрофілювати гуртожиток та використовувати цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку за іншим призначенням. У цьому випадку рада одночасно приймає рішення щодо забезпечення законних мешканців такого гуртожитку іншим житлом згідно із законодавством та виходячи із власних можливостей, а колишнім мешканцям колишнього гуртожитку, за їх згодою, надається відповідне соціальне або інше житло;

г) знести цілісний майновий комплекс колишнього гуртожитку та дозволити будівництво соціального житла; У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді;

ґ) знести колишній гуртожиток (відповідний цілісний майновий комплекс) та вивільнити земельну ділянку з наступним її продажем на аукціоні. У цьому випадку особи, на яких поширюється дія цього Закону, підлягають переселенню в інше придатне для проживання людей житло, що належить на праві власності або на праві користування відповідній місцевій раді тощо.

Частиною 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що судовому захисту підлягає порушене, невизнане або оспорюване право особи.

Колегія суддів приходить до висновку, що на день звернення до суду право ОСОБА_1 на приватизацію житлового приміщення у гуртожитку, в якому вона мешкає, не порушені, оскільки таке право може виникнути у неї в майбутньому за умови передачі гуртожитку у комунальну власність територіальної громади та у випадку прийняття місцевою радою рішення про дозвіл на приватизацію житлових приміщень (п.п. «а» п. 5 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»).

При цьому Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» передбачено право місцевої ради прийняти рішення і про інший спосіб використання гуртожитку, при якому право на приватизацію мешканцям не буде надане.

Закон України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» не передбачає право мешканців гуртожитку на ініціативу щодо передачі обєктів права державної та комунальної власності.

Таким чином позовні вимоги про бездіяльність Державної пенітенціарної служби України та Рівненської міської ради з приводу невиконання Програми передачі гуртожитків у власність територіальної громади міста Рівного, затвердженої рішенням Рівненської міської ради від 10 липня 2009 року № 2655 та зобов'язання Державної пенітенціарної служби України передати, а Рівненську міську раду прийняти у власність територіальної громади м. Рівного гуртожиток, що по вул. Лікарняна, 30 в м. Рівне є безпідставними та задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності не заслуговують на увагу оскільки положення про правові наслідки спливу строку позовної давності можуть застосовуватися лише у тих випадках, коли буде доведено існування самого субєктивного цивільного права і факт його порушення або оспорювання. Якщо ж при розгляді справи буде встановлено, що у позивача немає субєктивного права або законного інтересу, про захист якого він просить, або ж воно не порушувалося чи не оспорювалося, суди повинні були відмовити в позові не через пропущення строку позовної давності, а за безпідставністю матеріально-правової вимоги.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають відшкодуванню позивачкою Міністерству юстиції України понесені витрати по оплаті судового збору. Сплачений ОСОБА_1 судовий збір при подачі позову відшкодуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 2, 3 Закону України «Про передачу об'єктів права державної та комунальної власності» та ст. ст. 3, 5 Закону «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Міністерства юстиції України задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 20 вересня 2016 року в частині задоволених позовних вимог скасувати.

ОСОБА_1 в позові до Державної пенітенціарної служби України, Рівненської міської ради про визнання протиправною бездіяльність та зобовязання вчинити дії відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Міністерства юстиції України понесені витрати по оплаті судового збору при подачі апеляційної скарги в розмірі 535(пятсот тридцять пять)грн.92коп.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді: Бондаренко Н.В.

ОСОБА_12

ОСОБА_13