Справа № 182/2524/17
Провадження № 2/0182/2428/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19.10.2017 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Рунчевої О.В., секретаря - Власенко Ю.В., за участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 20 квітня 2017 року та стягнення коштів, що були передані за договором про наміри укласти договір купівлі-продажу від 20 квітня 2017 року, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач 23 травня 2017 року звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Між нею та відповідачем 20 квітня 2017 року був укладений договір про намір в майбутньому укласти договір купівлі-продажу квартири в АДРЕСА_1.

Відповідно до договору вона передала відповідачу суму 1000 доларів СЩА, що на момент укладення договору еквівалентно 27 000 грн., в договорі зазначається завдатком. Факт отримання грошової суми відповідачем не заперечується.

20 квітня 2017 року в неї змінилися обставини, потреба у купівлі квартири відпала, вона звернулася до відповідача про повернення суми в розмірі 27 000 грн., але остання повернути гроші відмовилася.

Вимогами ст. 203 ЦК України встановлено, що правочин має відповідати волевиявленням учасника правочину, а тому, оскільки волевиявлення про вчинення основного правочину (договору купівлі-продажу) у неї відсутнє, у відповідності до ст..215 ЦК України оспорюваний правочин-договір про наміри, має бути визнаний судом недійсним.

Зобов'язання повернути у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину передбачена ст. 216 ЦК України.

Вона вважає, що сплачена нею сума в розмірі 1000 доларів США є не завдатком, а авансом, тому, відповідно до ст. 570 ЦК України підлягає поверненню особам, які їх сплатили.

Враховуючи, що основний договір купівлі-продажу квартири в АДРЕСА_1 укладений не був, вони мали намір укласти договір в майбутньому, грошова сума, яку вона передала є авансом, який підлягає поверненню.

На підставі вищевикладеного просить суд визнати договір про намір недійсним та стягнути з відповідача на її користь суму у розмірі 1000 доларів США, що еквівалентно 27 000 грн. та судові витрати.

Позивач у судове засідання не з'явилася, надала на адресу суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі (а.с. 27).

Представник відповідача ОСОБА_1 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та зазначив, що дійсно між позивачем та відповідачем в агентстві нерухомості був укладений договір про намір придбання квартири та позивачем для підтвердження та забезпечення наміру було передано його довірителю 1000 доларів США. Волевиявлення сторін і виявилося в підписанні договору про наміри.

Відповідно до ст. 546 ЦК України та п. 4.2. Договору про намір зазначена сума, яку передала їй позивачка, є завдатком та в подальшому при виконанні зобов'язань не повертається , а у разі підписання договору купівлі-продажу зараховується в рахунок суми, що сплачується за об'єкт нерухомості.

П. 4.1 та 4.2 договору про наміри в разі невиконання обов'язків, взятих на себе Покупцем, зокрема ОСОБА_2, сума переходить Продавцю, тобто його довірителю.

Відповідач зі свого боку виконала всі умови договору про наміри, мала намір укласти договір купівлі-продажу, але позивач категорично відмовилася купувати квартиру. Договір про намір вважає законним, таким , що відповідає ст. 203, 209, 635 ЦК України, є дійсним з моменту укладання, тому, не має підстав визнавати його недійсним. Також зазначив, що сума передана відповідачем позивачеві за договором є завдатком та поверненню не підлягає.

Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що між сторонами 20 квітня 2017 року був укладений письмовий договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (а.с. 3).

В день підписання 20 квітня 2017 року зазначеного письмового договору позивач ОСОБА_4 передала відповідачеві ОСОБА_3 1 000 доларів США на підтвердження намірів укласти договір купівлі-продажу квартири (а.с.3).

Статтею 635 ЦК України передбачено, що попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.

Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.

Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.

Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що задоговоромкупівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передатимайно(товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

З огляду на викладене, суд зазначає, що попередній договір купівлі-продажу квартири повинен бути укладений у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Як вбачається з матеріалів справи договір про наміри укласти договір купівлі-продажу (попередній договір), що укладений між сторонами 17.01.2017 року був укладений в письмовій формі та нотаріально не посвідчений (а.с. 3).

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною першою статті 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір є нікчемним.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України „Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними від 06 листопада 2009 року №9 розяснено, що судам відповідно до статті 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220,частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222,частина друга статті 223,частина перша статті 225 ЦК України тощо).

Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

З урахуванням вище викладеного, суд зазначає, що оскільки договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири від 20 квітня 2017 року (попередній договір) нотаріально не посвідчений відповідно до вимог ст. 635, 657 ЦК України та у звязку з тим, що позивач заперечує його дійсність суд вважає за необхідне визнати договір про наміри укласти договір купівлі-продажу від 20 квітня 2017 року (попередній договір) укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - недійсним.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_4 1 000 доларів США на підтвердження намірів укласти договір купівлі-продажу квартири (а.с.32-33).

З урахуванням вище викладеного, суд дійшов до висновку, що оскільки договір про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири від 17.01.2017 року (попередній договір) є недійсним, то одержані відповідачем ОСОБА_3 1 000 доларів США за договором про наміри укласти договір купівлі-продажу квартири від 20 квітня 2017 року підлягають поверненню позивачу ОСОБА_4.

На день передання відповідачу 1 000 доларів США курс гривні за даними НБУ становив 2 678,7082 грн. за 1 долар США.

Таким чином, з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 20 квітня 2017 року одержані 1 000 доларів США згідно з курсом НБУ в розмірі 26 787 грн. 82 коп. на користь ОСОБА_4.

Відповідно до статті 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 640 грн.

Керуючись ст. ст.15,16, 215, 216, 220, 635, 655,657 ЦК України, ст.ст. 10,11,57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про наміри укласти договір купівлі-продажу від 20 квітня 2017 року та стягнення коштів, що були передані за договором про наміри укласти договір купівлі-продажу від 20 квітня 2017 року - задовольнити частково.

Визнати договір про наміри укласти договір купівлі-продажу від 20 квітня 2017 року (попередній договір) укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 суму отриманих коштів за договором про наміри укласти договір купівлі-продажу від 20 квітня 2017 року в розмірі 26 787 грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області (м. Кривий Ріг) шляхом подачі в 10-денний строк з дня отримання його копії апеляційної скарги через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя: О. В. Рунчева