Справа №752/110/17
Провадження № 2/752/2424/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04.09.2017 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Марченко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу в розмірі 89915,19 гривень, матеріальної шкоди, пов»язаної з втратою товарної вартості автомобіля «Лексус» д.н. НОМЕР_3, витрат на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 700 гривень, судових витрат у справі.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 09.09.2016 року о 16.10 год. в м. Києві на вул.Столичне Шосе, 32 сталася дорожньо - транспортна пригода за участю автомобіля «Лексус» д.н. НОМЕР_3, під керуванням позивача, та транспортного засобу «Вольцваген» д.н. НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2

Дана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_2, що встановлено Голосіївським районним судом м. Києва.

Відповідно до Звіту №13232/1 від 21.10.2016 р. вартість матеріального збитку, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу автомобіля «Лексус» д.н. НОМЕР_3 становить 86000,12 гривень, а втрата товарної вартості автомобіля складає 22095,88 гривень.

Позивач зазначає, що за проведення автотоварознавчого дослідження ним були сплачені кошти в розмірі 700 гривень.

Однак, позивач посилається на те, що на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу «Лексус» д.н. НОМЕР_3 ним були понесені витрати в розмірі 89915,22 гривні.

На підставі положень ст.ст. 1166, 1187 ЦК України позивач просить стягнути з відповідача витрати, понесені на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу, шкоду, пов»язану з втратою товарної вартості автомобілем, а також витрати на проведення автотоварознавчого дослідження.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги і обґрунтування позову в повному обсязі та просив суд його задовольнити, посилаючись на те, що з вини відповідача позивачу були завдані матеріальні збитки, пов»язані з пошкодженням його транспортного засобу, в зв»язку з чим він повинен відшкодувати розмір завданої шкоди в повному обсязі.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що настанню даної дорожньо-транспортної пригоди сприяли дії ще одного учасника дорожньо-транспортної пригоди - ОСОБА_3, і наслідки у вигляді пошкодження транспортного засобу «Лексус», настали не з вини відповідача, а тому відсутній причинний зв»язок між діями ОСОБА_2 та наслідками, що наслати. Крім того, представник відповідача звернув увагу суду на те, що цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована в СТ «Іллічівське», яке повинно нести відповідальність за завдані збитки в межах ліміту відповідальності страховика. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні вимог про стягнення шкоди у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу, оскільки при визначенні даного показника оцінювачем були порушені вимоги Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів.

Треті особи - ПрАТ «СТ «Іллічівське», ОСОБА_3 в судове засідання не з»явились, про місце і час судового розгляду повідомлялись судом належним чином.

Вислухавши представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Судом встановлено, що 09.09.2016 року о 16.10 год. в м. Києві на вул..Столичне Шосе, 32 водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Ваольцваген» д.н. НОМЕР_2, проявив неуважність за дорожньою обстановкою, недотримався безпечної дистанції, що призвело до зіткнення з автомобілем «Заз Ланос» д.н. НОМЕР_4, який у свою чергу зіткнувся з автомобілем «Лексус» д.н. НОМЕР_3, в результаті чого транспортні засоби зазнали пошкоджень.

Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 29.09.2016 р. та постанови про виправлення описки від 19.10.2016 р. ОСОБА_2 був визнаний винним у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди.

В силу ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, в даному випадку, наявність вини в діях ОСОБА_2 не підлягає доказуванню.

Вина водія автомобіля «Заз Ланос» д.н. НОМЕР_4 ОСОБА_3 у настанні даної дорожньо-транспортної пригоди не доведена жодними у справі доказами, в зв»язку з чим суд не може прийняти до уваги посилання представника відповідача на те, що наслідком завдання позивачу шкоди у вигляді пошкодження транспортного засобу «Лексус» є наслідком дій саме ОСОБА_3, оскільки зазначені обставини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортний засіб «Лексус», д.н. НОМЕР_3 зазнав механічних пошкоджень.

Транспортний засіб «Лексус», д.н. НОМЕР_3 належить позивачу на праві власності.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Відповідно до ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою цивільно-правову відповідальність у т.ч. за шкоду, завдану третім особам.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність відповідача на момент настання даної дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ПрАТ «СТ «Іллічівське» відповідно до Полісу АЕ 8484609.

На момент розгляду справи суду не надано доказів на підтвердження того, що Страховою компанією були здійснені страхові виплати за даним страховим випадком.

Відповідно до правових позицій, викладених в постанові Верховного Суду України від 01.06.2016 р. у справі № 6-927цс16 в порядку перегляду судових рішень у цивільних справах в зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, Верховний Суд України зазначив, що право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості пред'явити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до Звіту №13232/1 від 21.10.2016 р. вартість матеріального збитку, з врахуванням коефіцієнта фізичного зносу, завданого власнику автомобіля «Лексус» д.н. НОМЕР_3 становить 86000,12 гривень, а втрата товарної вартості автомобіля складає 22095,88 гривень.

Однак, при складанні звіту і визначенні оцінювачем ОСОБА_4 величини втрати товарної вартості автомобіля не були дотримані вимоги Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092, відповідно до якої величина втрати товарної вартості не нараховується у разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Розрахунок величини ВТВ повинен ураховувати всі пошкодження складників у комплексі, якщо крім зазначених складників, пошкоджені складові кузова та оперення.

Оскільки відповідно до переліку пошкоджених деталей автомобіля «Лексус» відсутні відомості щодо пошкодження елементів кузова та оперення, втрата товарної вартості транспортного засобу не повинна нараховуватись і не підлягає відшкодуванню.

Судом встановлено, що на момент розгляду справи позивачем був здійснений відновлювальний ремонт пошкодженого транспортного засобу «Лексус» д.н. НОМЕР_3.

Вартість відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу становить 89915,19 гривень, що підтверджується Актами виконаних робіт № 25350, № 25351 від 07.10.2016 р., складених ТОВ «Саміт Моторз Україна».

Зазначені витрати були понесені позивачем, що підтверджується відповідними квитанціями про здійснення платежів (а.с. 18).

Крім того, позивач поніс витрати на проведення авто товарознавчого дослідження в розмірі 700 гривень, що пов»язані з врегулюванням питання про відшкодування шкоди, а тому є збитками в розумінні ст.22 ЦК України і підлягають відшкодуванню особою, винною у завданні збитків..

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що стягненню з відповідача підлягають витрати, понесені позивачем на проведення відновлювального ремонту транспортного засобу та витрати, понесені на проведення автотоварознавчого дослідження.

На підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у даній справі, пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на проведення відновлювального ремонту в розмірі 89915 гривень 19 копійок, витрати за проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 700 гривень, судовий збір в розмірі 905 гривень 06 копійок.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя