АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2140/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 23 Калашник В. П.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоСіренка Ю. В.
суддівЮвшина В. І., Пономаренка В. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Смілянської місцевої прокуратури на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області, третя особа: ОСОБА_7, про поділ спадкового майна, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2017 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області про визнання права власності на спадкове майно, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, після смерті якої відкрилась спадщина на земельну ділянку площею 3,13 га, що розташована в адмінмежах Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Спадкоємцями по закону на спадкове майно померлої є ОСОБА_6 та ОСОБА_7

ОСОБА_6 посилалась на те, що після смерті ОСОБА_8 вона та її чоловік ОСОБА_7 фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, оскільки проживали із спадкодавцем до дня її смерті. Отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальній конторі позивачка не може у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкову земельну ділянку, тому звернулася до суду із даним позовом.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду, Смілянська місцева прокуратура оскаржила його в апеляційному порядку, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, порушення норм матеріального права, просила суд скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вирішити питання щодо судових витрат.

Заслухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а тому за нею слід визнати право на земельну ділянку, що залишилася після смерті ОСОБА_8 в порядку спадкування за законом.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 (а.с. 4).

У день її смерті на території Куцівської сільської ради відкрилась спадщина, яка складалась із земельної частки (паю) розміром 3,23 в умовних кадастрових гектарах із земель КСП «ПРАВДА», розташована в адміністративних межах вказаної сільської ради без визначення меж цієї частки у натурі.

Відповідно до п. 11 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікат на право на земельну частку (пай) є дійсним до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно зі статтею 548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 549 ЦК УРСР вважається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Відповідно до ст.ст. 529, 530 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. При відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Матеріали справи не містять даних про родинні відносини між ОСОБА_6 та померлою ОСОБА_8

Особи, які проживали із спадкодавцем за ЦК УРСР 1963 року не входять до осіб , що можуть бути спадкоємцями за законом.

Виходячи з системного аналізу цивільного законодавства, у справах про спадкування за відсутності спору між спадкоємцями стосовно спадщини, спадкоємці мають право звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, звернення до суду з вимогами про встановлення факту прийняття спадщини, продовження строку прийняття спадщини (у разі відкриття спадщини до 1 січня 2004 року).

За правилами ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

В позовній заяві ОСОБА_6 вказувала, що нотаріально оформити спадщину вона не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно, а при зверненні до нотаріальної контори їй з цих підстав було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Колегія суддів, перевіривши вказані доводи позивача, приходить до висновку про їх необґрунтованість, виходячи з наступного.

Згідно роз'яснень, наданих судам Пленумом ВСУ у п. 23 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, зобов'язані викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову

З повідомлення Смілянського державного нотаріуса від 23 березня 2017 року вбачається, що із заявами про прийняття спадщини або відмову від спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 ніхто не звертався, спадкова справа в Смілянській держнотконторі не заводилась (а.с. 15).

На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що позивачкою також не дотриманий визначений законом досудовий порядок отримання спадкового майна та відповідного свідоцтва про право на спадщину, оскільки із заявами до нотаріальної контори з цього приводу вона не зверталася.

Крім того колегія суддів вбачає, що з копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2 слідує, що він виданий 20 серпня 2003 року ОСОБА_8, яка проживає в селі Куцівка та є власником земельної ділянки площею 3,13 га. Земельна ділянка розташована в адмінмежах Куцівської сільської ради Смілянського району Черкаської області.

Отже, Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_8 виданий після її смерті (ІНФОРМАЦІЯ_1).

Частиною 1 ст. 9 ЦК 1963 року встановлено, що цивільною правоздатністю є здатність мати цивільні права і обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ЦК 1963 року правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю.

Тому, оскільки ОСОБА_8 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (тобто її цивільна правоздатність припинилась) - вона не могла набути права власності на земельну ділянку на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку від 20 серпня 2003 року.

Також поза увагою суду залишилась і та обставина, що відповідно до рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 6 березня 2013 року, яке набрало законної сили 18 березня 2013 року визнано відумерлою спадщину ОСОБА_8 та спірну земельну ділянку передано у власність територіальної громади с.Куцівка Смілянського району Черкаської області.

За таких обставин ухвалене у справі рішення першої інстанції не можна визнати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню як таке, що постановлене з порушенням норм матеріального права, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, понесені судові витрати при подачі апеляційної скарги за сплату судового збору підлягають стягненню з ОСОБА_6 в розмірі 704 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Смілянської місцевої прокуратури задовольнити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 20 квітня 2017 року у даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Куцівської сільської ради Смілянського району, третя особа: ОСОБА_7, про поділ спадкового майна - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь Прокуратури Черкаської області судові витрати в розмірі 704 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :