Єдиний унікальний номер 227/1707/17 Номер провадження 22-ц/775/1671/2017
Єдиний унікальний номер 227/1707/17
Номер провадження 22-ц/775/1671/2017
Головуючий у 1 інстанції Корнєєва В.В.
Доповідач Корчиста О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

25 жовтня 2017 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Корчистої О.І.

суддів: Дундар І.О., Хейло Я.В.

за участі секретаря Ситнік Д.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бахмут апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, на рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля», третя особа: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецької області, про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що з 01 грудня 2014 року по 30 березня 2017 року перебувала у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі за текстом ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля»). Зазначала, що 23 листопада 2016 року під час виконання трудових обовязків з нею трапився нещасний випадок, в результаті якого вона отримала травму. За наслідками розслідування нещасного випадку комісією було складено акт форми Н-5 від 25 листопада 2016 року та акт № 4 форми Н-1 від 25 листопада 2016 року, але в п.9 акту за формою Н-1 було вказано діагноз не такий, як вказано в листках непрацездатності: забій лівого променевозапястного суглобу, гемартроз. Після цього, на підставі припису управління Держпраці в Донецькій області № 06.6-03/4 від 11 січня 2017 року було проведено повторне розслідування нещасного випадку, який з нею трапився та видані нові акти за формою Н-1 та Н-5, в яких було вірно зазначено її медичний діагноз: закритий перелом шиловидного відростку лівої променевої кістки без зміщення. Посилаючись на те, що шкоду її здоровю завдано внаслідок отриманої виробничої травми під час виконання трудових обовязків, вона довгий час перебувала на лікарняному та вимушена була звільнитися з роботи, оскільки відповідно до довідки ВВК заборонений важкий труд, і в працездатному віці внаслідок виробничої травми, отриманої при виконанні своїх трудових обовязків, вона зазнала сильних глибоких фізичних, душевних страждань, її здоровя вже не відновиться, а життя докорінно змінилося, ушкодження здоровя не дає змоги вести повноцінне життя, вона терпить постійний душевний та фізичний біль, чим порушено її нормальні життєві стосунки та потребує від неї додаткових зусиль для організації її життя: необхідністю звернення до лікарів, неможливістю отримати роботу, просила стягнути спричинену відповідачем моральну шкоду в грошовому еквіваленті в розмірі 10 000 гривень та витрати на правову допомогу в розмірі 2 100 гривень.

Рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що поза увагою суду залишилось те, що їй було спричинено шкоду здоровю в наслідок отриманої виробничої травми під час виконання трудових обовязків. В результаті отриманої травми вона перебувала на лікарняному та вимушена була звільнитись з роботи, оскільки відповідно до довідки ВКК, яка була досліджена судом першої інстанції, їй заборонений важкий труд.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1 та її представник не зявились, повідомлялись належним чином про час та місце розгляду справи, подали заяву з проханням розглянути справу без їх участі.

В судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача ОСОБА_3 просила апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання апеляційного суду представник третьої особи Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецької області не зявився, подав заяву з проханням розглянути справу без його участі.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1, від імені якої діє ОСОБА_2, задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із розясненням Пленуму Верховного Суду України, що міститься в п.2 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим вважається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також, якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що з 01 грудня 2014 року по 30 березня 2017 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ДТЕК Добропіллявугілля».

23 листопада 2016 року з ОСОБА_1 стався нещасний випадок на виробництві.

Згідно з актами про нещасний випадок за формою Н-1 та Н-5, виданих 25 листопада 2016 року, розслідуванням нещасного випадку, який трапився 23 листопада 2016 року о 8:10 годині, встановлено, що ОСОБА_1, направляючись з котельного цеху до будівлі ГВС, на прилеглій території, біля центрального входу в будівлю котельного цеху, оступилася і впала на землю, отримавши травму лівої руки. Причинами нещасного випадку є невиконання ОСОБА_1 п.1.10.3 «Інструкції з охорони праці №4 для машиніста (кочегара) котельні», ст.14 Закону України «Про охорону праці», оскільки під час пересування з котельного цеху до будівлі ГСВ вона не слідкувала за особистою безпекою. Нещасний випадок, який стався з позивачкою визнаний таким, що повязаний з виробництвом. Медичний висновок про діагноз ушкодження здоровя: закритий перелом шиловидного відростку лівої променевої кістки без зміщення. Зазначено осіб, які допустили порушення законодавства, а саме ОСОБА_1.

Також, судом встановлено, що втрата працездатності та група інвалідності ОСОБА_1 не встановлювалась.

Крім цього, судом встановлено, що згідно довідки ЛКК №888/1 КЗОЗ «Добропільська ЛІЛ» ОСОБА_1 потребує переведення на легку працю у звязку з діагнозом «ІБС, атеросклеротичний кардіосклероз, ГБ ІІ ст. риск 3 СНІ», протипоказана важка праця в котельній з шумом, нічні зміни у джерела тепла.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди не знайшли свого підтвердження в наданих доказах, а також відсутня вина підприємства в отриманні позивачем травми 23 листопада 2016 року.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Так згідно ч. 2 ст. 153, ст. 237-1 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди провадиться, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання складається з фізичного болю й душевних страждань, які він поніс у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31 березня 1995 року, зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти: втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно п. 9 наведеної Постанови Пленуму розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Встановлено, що травма позивача повязана із порушенням нею п.1.10.3 «Інструкції з охорони праці №4 для машиніста (кочегара) котельні», ст.14 Закону України «Про охорону праці», вина відповідача в Актах за формою Н-1 та Н-5 не встановлена. (а.с.17-19, 20-22)

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що вона обґрунтовує свої вимоги тим, що в результаті травми, отриманої 23 листопада 2016 року на виробництві, вона тривалий час перебувала на лікарняному.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд має сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, сприяти здійсненню особам, які беруть участь у справі, в реалізації їхніх прав. Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією (ст.129 Конституції України).

Так, відповідно до Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоровя, повязане з виконанням трудових обовязків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 22 листопада 1995 року (зі змінами, внесеними наказом Міністерства охорони здоровя України від 05 серпня 1998 року №238) на МСЕК покладено, серед іншого, встановлення факту спричинення моральної шкоди.

Крім того, згідно з пунктом 3.8. зазначеного Порядку під моральною шкодою розуміють фізичні та моральні страждання, спричинені потерпілому в результаті трудового каліцтва чи іншого ушкодження здоровя. При встановленні факту моральної шкоди МСЕК враховує як характер каліцтва чи іншого ушкодження здоровя.

Різновидом висновку медичних органів як підстави для відшкодування моральної шкоди може бути висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу або лікарсько-консультаційної чи медико-соціальної експертної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий у результаті трудового каліцтва чи професійного захворювання, чи їх наслідків, про депресію чи інші негативні вияви стану потерпілого. Такі висновки слід розглядати в комплексі з іншими документами і наявними відомостями про потерпілого.

На виконання вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України апеляційним судом шляхом повідомлення телефонограмою, було розяснено позивачу ОСОБА_1 право заявити клопотання про призначення такої експертизи, але остання не скористалась своїм правом та таке клопотання ні у суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не заявляла.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів і ін.

Вимогами статей 59, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про відсутність доказів на підтвердження позивачем спричинення їй моральної шкоди відповідачем, відповідають встановленим судом обставинам та наявним в матеріалах справи доказам.

Наведені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 1 статті 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження, апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права і тому підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 15 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на неї може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді: