Справа № 500/4801/17
Провадження № 2/500/2923/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Грубіян Л.І.

при секретарі Івановій Л.П.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомості від 08.09.2001 року, посвідчений Бессарабською товарною біржею та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.09.2001 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, а саме, квартири АДРЕСА_1, вказаний договір був посвідчений Бессарабською товарною біржею. Позивач просить визнати договір від 08.09.2001 року купівлі-продажу нерухомості дійсним та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, надав заяву, якою просив суд розглядати справу у його відсутність, не заперечував щодо задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК України 1963 року.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК України 1963 р. на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною.

На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі.

Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами - договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок (квартиру), що відчужується.

В судовому засіданні встановлено, що 08.09.2001 року між ОСОБА_3 як продавцем, та ОСОБА_2, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу нерухомості, зареєстрований на товарній біржі «Бессарабська», реєстраційний №208.01, згідно якого ОСОБА_2 стала власником квартири №54, розташованої за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Горького,32-а. Дане також підтверджено записом у технічному паспорті на квартиру за вказаною адресою.

Відповідно до довідки КП «Ізмаїльське МБТІ», 10.09.2001 року позивач зареєструвала договір купівлі-продажу нерухомості від 08.09.2001 року у КП «Ізмаїльське МБТІ» в реєстровій книзі за №62б/282.

Укладений між сторонами договір зареєстрований на Одеській товарній біржі в м.Ізмаїлі Одеської області 10.04.1998 року за №3104. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем, про що свідчить п.5 договору. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлений можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений.

Суд вважає, що 08.09.2001 року сторони уклали договір, який не порушує нічиїх прав та інтересів. Позивач, як покупець, свої обовязки за договором виконав, і за його вимогою, суд має право визнати таку угоду дійсною.

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено записом про реєстрацію у паспорті громадянина України.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний дійсним.

На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований.

Згідно до вимог ст.47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст.15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,158,208,209,212,213-215,218,222 ЦПК України, ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, ч.2 ст.220,391,392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на квартиру - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомості, а саме квартири №54, розташованої за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Горького,32-а, укладений 08 вересня 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, який зареєстрований на товарній біржі «Бессарабська», реєстраційний номер 208.01.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру №54, розташовану за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Горького,32-а.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_4