19.10.2017 227/600/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2017 року м.Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.,

при секретарі Сисенко Ю.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні, в залі суду м.Добропілля, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення заборгованості за наданим кредитом в розмірі 5503,25 гривень. Свій позов обґрунтовує тим, що ОСОБА_2, відповідно укладеного договору б/н від 19.04.2013 року, отримав кредит у розмірі 6300,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідно до умов укладеного договору, Договір складається з Заяви позичальника, «Умов та правил надання банківських послуг» та «Тарифів банку». Банк свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_2 можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. У порушення зазначених норм закону та умов договору позичальник зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав. Згідно статей 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. 16.01.2016 року позичальник ОСОБА_2 помер. Після смерті ОСОБА_2 спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті останнього, є відповідач по справі ОСОБА_1, як спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивачем 25.05.2016 року була направлена претензія кредитора до Другої Добропільської державної нотаріальної контори. Спадкування обовязків відбулося відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, так як відповідач не відмовився від спадщини у передбачений законодавством строк 6 місяців від дня відкриття спадщини. 02.08.2016 року до спадкоємця, ОСОБА_1, було направлено лист-претензію, згідно яких позивач предявив свої вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором б/н від 19.04.2013 року становить 5503,25 грн., яка складається з наступного: 6758,469 грн. - заборгованість за кредитом, 1462,80 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 50,00 пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором; з них 2768,01 грн. сплачено коштів на погашення заборгованості. Позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором б/н від 19.04.2013 року в розмірі 5503,25 грн. та сплачені судові втрати.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, в якій зазначив, що позов підтримує.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав заяву, в якій просив розглянути справу у її відсутність, в якій зазначила, що позовні вимоги не визнає, оскільки після смерті ОСОБА_2 спадкового майна не залишилося.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено таке.

19.04.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 6300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30 % річних на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с.8)ю

З довідки про видані кредитні карти за договором укладеним з ОСОБА_2 вбачається, що за вказаним договором 19.04.2013 року було видано кредитну картку №986077 зі строком дії карти до 07/16 (а.с.90).

З довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти клієнта ОСОБА_2 картрахунку №986077, яка мається в матеріалах справи, вбачається, що банком змінювався кредитний ліміт наступним чином: 19.04.2013 р. 300,00 грн., 19.04.2013 р. 2500,00 грн.; 16.10.2013 р. 6300,00 грн.; 27.01.2016 р. 5510,00 грн. (а.с.93).

Згідно повідомлень від Банка клієнту ОСОБА_2 про зміну умов кредитування від 15.08.2014р., 15.03.2015р. (а.с.91-92) вбачається, що ставка за використання кредиту за картою «Універсальна» з 01.09.2014 року становить 2,9% на місяць, з 01.04.2015 року становить 3,6% на місяць.

Взяті на себе зобовязання позичальник належним чином не виконував.

ОСОБА_2 16.01.2016 року помер, наведене підтверджується копією актового запису про смерть №19 від 19.01.2016р. (а.с.120).

Станом на день смерті ОСОБА_2 у останнього утворилась заборгованість за кредитом розмір якої становить 5503,25 грн., що підтверджується наданим позивачем розрахунком (а.с.6-7).

За кредитним договором (ст.1054 ЦК України) банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст..1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з пп. 2.1.1.2.3., 2.1.1.2.4. Умов і правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в любий момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт. Підписання договору є прямою та безумовною згодою клієнта відносно прийняття любого розміру кредитного ліміту, установленого банком.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, підписавши анкету заяву про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг, користувався кредитним лімітом, отже, погодився з такими умовами, розміром процентів за користування кредитом та штрафними санкціями, що передбачені п. 2.1.1.7.6. Умов і правил надання банківських послуг.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обовязків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ст..1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Так, згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим обєктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Отже, аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що хоча отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК України є правом, а не обовязком спадкоємця, однак відсутність у спадкоємця свідоцтва про право на спадщину не може бути підставою для відмови у задоволенні вимог кредитора.

Якщо спадкоємець прийняв спадщину стосовно нерухомого майна, але зволікає з виконанням обов'язку, передбаченого ст. 1297 ЦК України, зокрема, з метою ухилення від погашення боргів спадкодавця, кредитор має право звернутися до нього з вимогою про погашення заборгованості спадкодавця.

З копії запису акта про укладення шлюбу №128 від 27.08.1977 року та з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 12.06.2017 року №6 вбачається, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 (дошлюбне - Романченко) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, 27.08.1977 року перебували у шлюбі (а.с.119).

Даних, які б свідчили про розірвання вказаного шлюбу в судовому засіданні встановлено не було.

З повідомлень Білозерського міського голови від 14.03.2017 року №02/02-261 (а.с.65) та від 25.05.2017 року №02/02-577 (а.с.106) вбачається, що на момент смерті з померлим 16.01.2016 року ОСОБА_2 за адресою м.Білозерське вул.Східна, 26/18 була зареєстрована його дружина, ОСОБА_1. Остання зареєстрована за вказаною адресою з 22.06.1984 року.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 23.05.2017 року №47817163 (а.с.108) та інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові справи) від 23.05.2017 року №47817197 (а.с.109), після смерті ОСОБА_2, який помер 16.01.2016 року - спадкова справа не відкрита.

Виходячи з наведеного судом встановлено, що спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 є його дружина ОСОБА_1, яка прийняла спадщину відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, як така, що є спадкоємцем першої черги, що постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 свідоцтво про право на спадщину після смерті свого чоловіка ОСОБА_2 не отримувала.

25.05.2016 року банком була направлена вимога кредитора до спадкоємців ОСОБА_2 шляхом направлення письмової претензії до Другої Добропільської державної нотаріальної контори.

26.07.2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» направив лист-претензію на адресу ОСОБА_1В.(а.с.52), в якому просив останню сплатити заборгованість за договором б/н від 19.04.2013 року, який було укладено ОСОБА_2 в розмірі заборгованості, яка на час смерті останнього становила 5503,25 грн. Але, заборгованість за спірним кредитним договором погашена ОСОБА_1, в добровільному порядку, не була.

01 березня 2017 року позивач звернувся до суду з вищевказаними вимогами до ОСОБА_1.

Згідно зі ст. 1282 ЦК України спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі.

Аналіз вищевказаної норми матеріального права свідчить про те, що на спадкоємців покладається обов'язок щодо задоволення вимог кредитора спадкодавця у межах вартості спадкового майна, одержаного у спадщину.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що з урахуванням положення ст. 1282 ЦК України спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Виходячи з наведеного, при вирішенні спору про стягнення з спадкоємців коштів для задоволення вимог кредитора встановленню підлягають обставини, пов'язані із наявністю невиконаних договірних зобов'язань, з'ясуванням наявності спадкового майна, вартості отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред'явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обов'язок доказування у спірній категорії справ покладається на позивача.

З письмових пояснень відповідача вбачається, що після смерті свого чоловіка ОСОБА_2, будь-якого спадкового майна вона не отримувала, у зв»язку з його відсутністю.

В ході судового засідання судом перевірялись вищевказані доводи відповідача.

За клопотанням представника позивача судом запитувалась інформація з приводу майна, яке за життя належало ОСОБА_2 і могло бути спадковою масою після його смерті.

Згідно інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно №97848719 від 20.09.2017 року та №97847175 від 20.09.2017 року вбачається, що відомості про право власності на квартиру, яка за адресою м.Білозерське, вул..Східна, 26/18 в Реєстрі відсутні, відомості про право власності на нерухоме майно за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1, в Реєстрі відсутні (а.с.148-156).

Згідно отриманих відповідей на запити суду, право власності на квартиру за адресою м.Білозерське, вул..Східна, 26/18 не зареєстроване, наведене підтверджується довідкою за архівними даними на 31.12.2012р. №244 від 02.08.2017 року ТОВ «Добропільське бюро технічної інвентаризації» (а.с.141);

Згідно бази даних Територіального сервісного центру 1444 регіонального сервісного центру МВС у Донецькій області, за громадянином ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований автомобіль АЗЛК 412ИЭ, 1984 року випуску, який був 26.06.2003 року знятий з обліку ВРЕР ДАІ м.Добропілля у звязку з несвоєчасним проходженням обовязкового огляду технічного стану на відповідність вимог безпеки дорожнього руху (а.с.142).

Тобто, про наявність вказаного автомобілю у ОСОБА_1 в судовому засіданні позивачем доведено не було.

За відомостями Управління Держгеокадастру у Добропільському районі Донецької області, станом на 01.01.2013 року громадянину ОСОБА_2 документи що посвідчують право на земельні ділянки не видавались та реєстрація земельних ділянок не проводилась (а.с.159).

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи те, що після смерті відповідача ОСОБА_2 спадкового майна не залишилось, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у зв»язку з відсутністю спадково майна.

Керуючись ст.ст.526, 530, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 5 -8, 10, 11, 60, 88, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні цивільного позову Публічного акціонерного товариства «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості з а кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошенні 13 жовтня 2017 року. З повним текстом рішення сторони можуть бути ознайомлені 19 жовтня 2017 року.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Суддя О.В. Здоровиця

13.10.2017