Справа № 297/1737/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2017 року Берегівський районний суд Закарпатської області в особі:

головуючого Гал Л. Л.,

при секретарі: Адамчо К.С.,

з участю представника позивача за договором адвоката ОСОБА_1, представника відповідача за довіреністю ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Берегове цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ відповідача №622-к «Про звільнення ОСОБА_3В.» від 30.06.2017 року про звільнення його з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП з посади директора Попівської загальноосвітньої школи 1-11 ст. у звязку з закінченням трудового контракту, визнати недійсним трудовий контракт, укладений між ним та відділу освіти, молоді та спорту РДА від 04 червня 2009 року в частині терміну дії, визнавши його безстроковим трудовим договором, та поновити його з 30 червня 2017 року на посаді директора вказаної школи і стягнути з відповідача в його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Позов мотивований тим, що з 15.02.2005 року він, позивач, обіймав посаду директора Варіївської ЗОШ 1-11 ст., а 14 лютого 2007 року між ним та відділом освіти Берегівської РДА укладено контракт, на підставі якого його було призначено на посаду директора ЗОШ 1-11 ст. з угорською мовою навчання с.Попово Берегівського району на строк по 01.07.2009 року. В звязку з цим оформлено наказ відділу освіти РДА №119-к від 14.02.2007 року про переведення його з посади директора Варіївської ЗОШ 1-11 ст. на посаду директора Попівської загальноосвітньої школи 1-11 ст. з 14.02.2007 року по 01.07.2009 року.

04 червня 2009 року укладено новий контракт між ним, позивачем, та відповідачем, на підставі якого його було призначено на посаду директора ЗОШ 1-11 ст. з угорською мовою навчання с.Попово Берегівського району на строк з 01.07.2009 року по 01.07.2010 року. В звязку з цим, наказом відділу освіти №1097-к від 04.06.2009 року продовжено дію наказу № 119-к до 01.07.2010 року. Потім, наказом відділу освіти №1695-к від 07.07.2010 року продовжено дію вищезгаданого наказу на три роки. Наказом №1202-к від 01.07.2013 року продовжено попередній наказ на один рік. Наказом №214-к від 08.05.2014 року продовжено дію попереднього наказу на два роки. Наказом №1174-к від 30.06.2016 року продовжено попередній наказ на 1 рік до 01 липня 2017 року на підставі його, позивача, заяви від 30.06.2016 року. Хоча в заяви ним не зазначено ніякого терміну.

17 травня 2017 року він отримав персональне попередження про закінчення терміну дії наказу № 1174-к, в звязку з цим він подав до відділу заяву з проханням продовжити його термін дії.

Однак 30 червня 2017 року начальник відділу освіти, молоді та спорту повідомила, що виносить наказ про звільнення, а 04 липня 2007 року поштою отримав листа з наказом № 622-к від 30.06.2017 року про його звільнення. 10.07.2017 року отримав трудову книжку.

Наказ про його звільнення позивач вважає незаконним, оскільки звільнення проведене до закінчення дії трудового контракту до 01 липня 2017 року. Крім того, реальних причин для цього не було, він ефективний працівник, із значним стажем і досвідом. З урахуванням роботи та умов її виконання є безпідставним та порушенням законодавства також обмеження строком на призначення його директором школи. Виходи з змісту ст.39-1 КЗпП України в звязку з переукладенням із ним декілька разів трудового договору та після закінчення дії останнього контракту він продовжував виконувати свої обовязки, тому слід вважати, що трудовий договір із ним був укладений на невизначений строк.

Позивач в судове засіданні не зявився, просив справу розглянути без його участі (а.с. 44).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та пояснив, що вважає незаконним звільнення ОСОБА_3 з посади директора школи на підставах викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що згідно до ст.54 Закону України «Про освіту» передбачено застосування контрактної форми трудового договору в галузі освіти, в тому числі щодо директорів загальноосвітніх шкіл. Дійсно 14.02.2007 року, а потім 04.06.2009 року укладено контракт між позивачем та відділом освіти РДА, на підставі якого ОСОБА_3 призначено на посаду директора Попівської ЗОШ 1-11 ст., згідно останнього контракту та наказу № 1097 від 04.06.2009 року (про продовження дії наказу № 119-к від 14.02.2007 року) на строк з 01.07.2009 року по 01.07.2010 року. Відповідними наказами відділу освіти Берегівської РДА завжди продовжували дію попереднього наказу, тобто продовжили (пролонгували) дію контракту від 04.06.2009 року, тобто трудовий договір із позивачем був завжди строковим, з яким позивач погоджувався. Ні накази, ні контракт до цього не оскаржував. 30 червня 2017 року був звільнений з посади директора у звязку з закінченням трудового контракту. Оскільки прийняті накази, які є розпорядчими документами роботодавця, продовжували дію відповідного попереднього наказу та в них конкретно зазначені дати до якого вони продовжують свою дію, тому не можна рахувати, що між сторонами трудові відносини стали безстроковими, вони і надалі залишались строковими.

Заслухавши пояснення представників сторін та вивчивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Як вбачається із копії трудової книжки та наказу № 622-к від 30.06.2017 року позивач ОСОБА_3, який працював на посади директора Попівської загальноосвітньої школи 1-11 ст., 30 червня 2017 року відповідачем звільнений у звязку з закінченням трудового контракту (а.с. 8-11, 25).

Згідно до ч.1 ст.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Сторони підтвердили, що між ними 14 лютого 2007 року, а потім 04 червня 2009 року був укладений строковий трудовій договір у формі контракту на виконання обовязків ОСОБА_3 директора Попівської загальноосвітньої школи 1-11 ст.. Останній контракт укладений на строк з 01.07.2009 року по 01.07.2010 року (а.с. 15-17, 12-14).

Наказом начальника відділу освіти Берегівської райдержадміністрації № 1097-к від 04.06.2009 року продовжено дію наказу № 119-к від 14.02.2007 року про призначення директором загальноосвітньої школи с.Попово ОСОБА_3 до 01 липня 2010 року, тобто до того ж самого строку, який вказаний у контракті (а.с. 19).

Потім, своїми наказами роботодавець завжди продовжує дію попереднього наказу про призначення позивача директором згаданої школи, коли дія попереднього наказу спливала, кожний раз вказав конкретну дату на який він продовжується, таких наказів прийнято за період з 2010 по 2016 рік чотири: накази №1695-к від 01.07.2010 року, №1202-к від 01.07.2013 року, № 214-к від 08.05.2014 року та № 1174-к від 30.06.2016 року (а.с. 20, 21, 22, 24).

Оскільки в цих наказах відсутні посилання на контракт від 04.06.2009 року як на підставу їх прийняття та і строк дії самого цього контракту згідно його змісту закінчився, тому суд приходить до висновку, що між сторонами після 01 липня 2010 року трудовий договір у відповідності до вимог ст. 39-1 КЗпП України став укладеним на невизначений строк.

Відповідно дост. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Так, судом встановлено, що після спливу строку, укладеного 04 червня 2009 року строкового трудового договору у формі контракту на виконання обовязків позивачем ОСОБА_3 директора Попівської загальноосвітньої школи 1-11 ст., останній і після 01.07.2010 року продовжував свої трудові відносини з відповідачем. Крім того, роботодавець своїми наказами №1695-к від 01.07.2010 року, №1202-к від 01.07.2013 року, № 214-к від 08.05.2014 року та № 1174-к від 30.06.2016 року фактично переукладав трудові договори.

Отже, між сторонами вже трудовий договір став безстроковим, тобто укладений на невизначений строк.

Таким чином, беручи до уваги ст.1 та ч.4 ст.10 ЦПК України, а саме те, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, суд приходить до висновку, що наказ відповідача №622-к «Про звільнення ОСОБА_3В.» від 30.06.2017 року про звільнення його з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП з посади директора Попівської загальноосвітньої школи 1-11 ст. у звязку з закінченням трудового контракту слід визнати незаконним та скасувати.

У звязку з наведеним, позаяк трудові відносини між сторонами з 01 липня 2010 року тривали не на основі спірного контракту, іншу вимогу про визнання недійсним трудового контракту, укладеного між ОСОБА_3 та відділом освіти, молоді та спорту РДА від 04 червня 2009 року в частині терміну дії та визнавати його безстроковим трудовим договором, підстав задовольняти немає.

Відповідно до ч.7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Таким чином, законом не передбачено поновлення на роботі попередньою датою. Судове рішення в цій частині підлягає негайному виконанню з дати його прийняття, тому вимога про поновлення позивача з 30 червня 2017 року на посаді директора вказаної школи необґрунтована.

Згідно ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Щодо вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача в його користь заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, суд констатує наступне.

В судовому засіданні було встановлено, що позивач ОСОБА_3, який мав пятиденний робочий день на тиждень, був звільнений 30.06.2017 року.

Отже, з 30.06.2017 року по 03.10.2017 року час вимушеного прогулу ОСОБА_3 складає 65 робочих днів.

З наданої довідки про середню заробітну ОСОБА_3 вбачається, що середньомісячний заробіток його становить 7656,11 гривень (а.с. 41), а середньоденна заробітна плата його складає 382,81 грн. (триста вісімдесят дві гривні вісімдесят одна копійка) (а.с. ).

Отже, заробітна плата ОСОБА_3 за час вимушеного прогулу становить 24 882,65 грн.= (65 робочих днів х 382,81грн.) та саме ця сума підлягає стягненню з відповідача.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.1, 10, 11, 60, 88, 212, 214, 367 ЦПК України, ст.ст. 5-1, 39-1, 233, 235 КЗпП України,

рішив:

Позов задовольнити частково.

Визнати наказ №622-к «Про звільнення ОСОБА_3В.» від 30.06.2017 року про звільнення ОСОБА_3 з роботи за п. 2 ст. 36 КЗпП з посади директора Попівської загальноосвітньої школи 1-11 ст. у звязку з закінченням трудового контракту незаконним та скасувати.

Поновити ОСОБА_3 на роботі на посаді директора Попівської загальноосвітньої школи 1-11 ст..

Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації в користь ОСОБА_3 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 24 882 (двадцять чотири тисячі вісімсот вісімдесят дві гривні) 65 копійок.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з відділу освіти, молоді та спорту Берегівської районної державної адміністрації в користь держави судовий збір 1280 гривень.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 7656 (сім тисяч шістсот пятдесят шість) гривень 11 копійок підлягає негайному виконанню.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя ОСОБА_4.