Справа №568/507/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 р. місто Радивилів Рівненської області

Радивилівський районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя Мельник Д.В.,

секретар судового засідання Саган В.В.,

за участю:

позивач ОСОБА_1,

відповідач ОСОБА_2,

представник відповідача адвокат ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу , -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_2, в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між ним та відповідачкою 08 червня 2009 року у Бугаївській сільській раді Радивилівського району Рівненської області за актовим записом № 5.

Позивач ОСОБА_1 під час розгляду справи по суті, свої позовні вимоги підтримав та пояснив, що перебуває у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 Близько двох років вони разом не проживають, шлюбних відносин не підтримують. З їх спільною дитиною позивач спілкується постійно. На думку позивача ОСОБА_1., примирення між ним та відповідачкою є неможливим, так як він створив іншу сім'ю, маєдругу дитину. Позивач ОСОБА_1 просить суд, в разі задоволення його позовних вимог, не стягувати з відповідачки на його користь понесені ним судові витрати по справі.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги визнала повністю, не заперечує щодо розірвання шлюбу. Відповідач пояснила, що їх спільна дитина проживає з нею. ОСОБА_2 вказала, що дійсною причиною розірвання шлюбу є подружня зрада позивача. Відповідачка просить суд, в разі розірвання шлюбу, надати їй право й надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_2.

Взявши до уваги пояснення позивача та відповідача, дослідивши інші докази по справі, якими позивач обґрунтовує заявлені вимоги, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі з наступних підстав.

Так, у відповідності до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 08.06.2009 року, між громадянами ОСОБА_1 і ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстрований 08 червня 2009 року у Бугаївській сільської ради Радивилівського району Рівненської області за актовим записом № 5. Після укладення шлюбу, громадянці ОСОБА_4 було присвоєно прізвище чоловіка, а саме ОСОБА_1 (а.с.3).

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 визнали обставини, які у відповідності до ч.1 ст.61 Цивільного процесуального кодексу України, не підлягають доказуванню про те, що вони разом не проживають, шлюбні відносини не підтримують.

Таким чином, під час розгляду справи по суті, судом було встановлено, що шлюбні відносини подружжя є фактично розірваними, так як на протязі близько двох років вони разом не проживають. Суд робить висновок, що подальше спільне життя подружжя суперечить їхнім інтересам, збереження шлюбу є неможливим, тому його необхідно розірвати.

Приймаючи рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд керується нормами ст.24 Сімейного кодексу України про те, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування чоловіка та дружини до шлюбу не допускається.

Відповідно до норм ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Підлягає до задоволення клопотання відповідачки про надання їй права, після розірвання шлюбу, іменуватися прізвищем ОСОБА_2. Так, судом встановлено, що до укладення шлюбу з ОСОБА_1, відповідачка іменувалася прізвищем ОСОБА_4 (а.с.3). Згідно з нормами ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу й надалі іменуватися цим прізвищем.

Згідно з нормами ст.ст.79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які складаються з судового збору та витрат , пов'язаних з розглядом справи.

Позивач ОСОБА_1 повідомив суду про те, що не наполягає на стягненні з відповідачки судових витрат по справі.

Вважаючи на норми ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України щодо принципу диспозитивності цивільного судочинства (розпорядження особами, які беруть участь у справі, своїми правами на власний розсуд), суд не стягує з відповідача, на користь позивача ОСОБА_1, судові витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 105, 110, 112, 113 Сімейного кодексу України, ст.ст.10, 11, 15, 79, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовільнити повністю.

Розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 08.06.2009 року у Бугаївській сільській Раді Радивилівського району Рівненської області за актовим записом № 5.

Надати відповідачці ОСОБА_2 право, після розірвання шлюбу, й надалі іменуватися прізвищем ОСОБА_2.

Визначити місцем проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання його матері ОСОБА_2 у АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання особами, які беруть участь у справі, апеляційної скарги до судової палати у цивільних справах апеляційного суду Рівненської області через Радивилівський районний суд в десятиденний строк з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.В.Мельник