Категорія 47Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого судді Голоти Л.О.

суддів: Зайцева А.Ю., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря судового засідання Топольська В.О.

та з участю: позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту, за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2017 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту - право прокладення системи водопостачання та локальної системи каналізації по земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 по площі в розмірі 0.0008 га, яка належить ОСОБА_3 і є зоною ; № 4 згідно кадастрового плану від 03.09.2013 року в розмірах і конфігураціях за точками 10.4-1.05; 4-5- 6.55м, 5-1 - 0.81 м, 16-1- 1.01.м.

Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником 21/50 часток житлового будинку з прибудовами та господарськими спорудами по АДРЕСА_1, на підставі рішення Староміського районного суду м. Вінниці від 19.04.2000 року.

Власником 29/50 часток вказаного будинковолодіння стала ОСОБА_3 на підставі рішення Третейського суду від 18.08.2008 року.

03.02.2014 року між сторонами було укладено мирову угоду, відповідно до якої відповідач передала їй у власність земельну ділянку у розмірі 0,0245 га. Під час укладення мирової угоди сторони дійшли згоди, щодо визнання за ОСОБА_3 права проходу по земельній ділянці в розмірі 0,0008 га в розмірах та конфігурації, яка відповідає зоні 4 відображеній на кадастровому плані від 03.09.2013 року.

Даною мировою угодою також визнано право власності позивача на самовільно споруджені будинки, розташованих на земельній ділянці площею 0,0393 га по АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що відповідно до наказу Мінрегіону № 79 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію і проведення технічного обстеження індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт» вона має право прийняти самовільно споруджені будинки, однак для цього необхідна документація про підведення комунікаційних систем.

Тому, в липні 2015 року ОСОБА_2 замовлені технічні умови на проектування мережі водопостачання та локальної системи каналізації, вказана система повинна проходити по території земельних ділянок сторін. Відповідно до державних актів на право власності позивач є власником земельних ділянок за кадастровими номерами: НОМЕР_2, площею 0,0001 га та НОМЕР_3, площею 0,0244 га. Власником земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,0049 га є відповідач.

У зв'язку з тим що ОСОБА_3 не надає згоду ОСОБА_2 на встановлення земельного сервітуту на право прокладення системи водопостачання та локальної системи каналізації по земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 по площі 0,0008 га, позивач звернулася в суд із вказаним вище позовом.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11.09.2017 року в задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Зазначила, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим.

В судовому засіданні ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідач ОСОБА_3в судове засідання не з»явилася, про день та час розгляду у відповідності до п. 5 ст. 76 ЦПК України були повідомлена своєчасно та належним чином.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 належить 21/50 часток, ОСОБА_3 належить 29/50 часток, будинковолодіння АДРЕСА_1.

ОСОБА_2 є власником земельних ділянок за кадастровими номерами: НОМЕР_2, площею 0,0001 га та НОМЕР_3, площею 0,0244 га, розташованих в домоволодінні АДРЕСА_1.

Власником земельної ділянки за кадастровим номером НОМЕР_1, площею 0,0049 га є відповідач - ОСОБА_3

Відповідно до мирової угоди Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2014 року ОСОБА_3 визнає за ОСОБА_2 право на прохід до земельної ділянки розміром 245 кв. м. яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 через земельну ділянку розміром 0,0008 га., отже встановлений сервітут користування земельною ділянкою для проходу.

Згідно висновку будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи № 1215/1216/16-21 від 26.12.2016 року підключення новозбудованого будинку ОСОБА_2, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, до існуючої мережі водопостачання та локальної системи каналізації без прокладення труб по земельній ділянці , площею 0.0008 га, яка входить до земельної ділянки, площею 0.0049 га за кадастровим номером НОМЕР_4, належної ОСОБА_3 і є зоною № 4 згідно кадастрового плану від 03.09.2013 року, технічно можливе. (т.2 а.с. 49)

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач та її представник не спростували висновок судово-будівельної експертизи з приводу можливості підключення новозбудованого будинку до існуючої мережі водопостачання та локальної системи каналізації без прокладення труб по земельній ділянці ОСОБА_4, оскільки підключення новозбудованого будинку ОСОБА_2 без прокладення труб по земельній ділянці, площею 0.0008 га, яка входить до земельної ділянки, площею 0.00049 га та належить ОСОБА_3 можливий.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та відхиляє заперечення апелянта з наступних підстав.

Апелянт вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що експертом не враховано технічні умови прокладення мереж, не враховано вимоги ДБН 360-92** щодо відступу до житлового будинку, зазначено підключення будинку до двох мереж водопостачання, експерт надав висновок про можливість підключення до будинку через тамбур, який був прийнятий в експлуатацію, а також те, що суд першої інстанції не довів, що запропонований нею варіант встановлення земельного сервітуту є обтяжливим для відповідача та найкращим способом користування своїм майном.

Такі доводи спростовуються тим, що підставою встановлення сервітуту є відсутність у будь-якої особи, у тому числі і у власника майна, можливості задовольнити свої потреби іншим способом, як встановлення права земельного сервітуту, є неможливість задоволення такої потреби в інший спосіб, і в рішенні суд має чітко визначити обсяг прав особи, що звертається відносно обмеженого користування чужим майном.

При цьому, в разі визнання земельного сервітуту на якому наполягає апелянт буде порушено право відповідача як в частині власності на земельну ділянку так і в праві власності та можливості обслуговувати гараж ( порушення вимог п. 12.48 ДБН 360-92** - для обслуговування гаражу відстань від нього повинна бути не менше 1 метра, тоді як в разі встановлення сервітут мережа проляже прямо під гаражем).

Як вже зазначалося судом першої інстанції та колегія суддів погоджується з таким висновком, підключення новозбудованого будинку громадянки ОСОБА_2, який розташований на земельній ділянці по АДРЕСА_1, до існуючої мережі водопостачання та локальної системи каналізації без прокладення труб по земельній ділянці, площею 0,0049 га за кадастровим номером НОМЕР_1, належної ОСОБА_3 і є зоною №4 згідно кадастрового плану від 03.09.2013 року, технічно можливо.

Технічно можливий варіант прокладення системи водопостачанням та каналізації наданий у дослідній частині висновку та відображений у план схемі варіанту 2 у додатку 3 до висновку.(висновок будівельно - технічної та земельно - технічної експертизи № 1215/1216/16-21 від 26.12.2016 року т.2 а.с. 49)

Колегія суддів звертає увагу і на те, що сторони в мировій угоді, затвердженої ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області вже визначили сервітутне користування вказаною земельною ділянкою- право проходу(п.8 мирової угоди, абзац 10 резолютивної частини ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.02.2014 року т.1 а.с.12, 16).

Згідно ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ч.3, 4 ст. 373 ЦК України, право власності на земельну ділянку поширюється на поверхневий (грунтовий) шар у межах цієї ділянки, на водні об'єкти, ліси, багаторічні насадження, які на ній знаходяться, а також на простір, що є над і під поверхнею ділянки, висотою та глибиною, які необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

За ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Земельна ділянка, на яку просить встановити сервітур апелянт призначена для будівництва і обслуговування будівель - зокрема гаражу, що належить відповідачці.

Відповідно до ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Пунктом 38 Постанови Пленуму Верхового Суду України від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових правах», встановлено, що види земельних сервітутів, які можуть бути встановлені рішенням суду, визначені статтею 99 ЗК України. Зазначений перелік не є вичерпним. Встановлюючи земельний сервітут на певний строк чи без зазначення строку (постійний), суд має враховувати, що метою сервітуту є задоволеня потреб власника або землекористувача земельної ділянки в ефективному її використанні; умовою встановлення сервітуту є неможливість задовольнити такі потреби в інший спосіб, а сервітут, який встановлюється, є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не вказала доводів, що не були враховані судом першої інстанції та не були досліджені чи проігноровані при ухвалені судом рішення та не довела, що її права та охоронювані законом інтереси порушені.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (справа про охоронюваний законом інтерес) від 1 грудня 2004 року N 18-рп/2004 визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України ( 1501-06 ) та інших законах України у логічно-смисловом у зв'язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об'єктивного і прямо неопосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл,

що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції ( 254к/96-ВР) і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загально правовим засадам.

Таким чином, необхідною передумовою для задоволення позову є встановлення факту порушення прав особи, що апелянтом доведено не було.

Отже, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що для встановлення сервітуту для підключення новозбудованого будинку ОСОБА_2 до існуючої мережі водопостачання та локальної системи каналізації, прокладення труб по земельній ділянці ОСОБА_4 немає підстав.

Норми матеріального і процесуального права судом першої інстанції застосовані правильно.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення не вбачається.

На підставі наведеного і керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 14.09.2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Л.О. Голота

Судді А.Ю. Зайцев

В.П. Рибчинський

/підписи/

Згідно з оригіналом: