Справа № 367/1550/17 Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/4332/17 Доповідач у 2 інстанції Фінагеєв В. О.
Категорія 47 10.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

10 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Лівінського С.В.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2017 року про відмову у забезпеченні позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом та просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) у сумі 103 205 грн. 96 коп. за прострочення сплати аліментів.

У червні 2017 року позивач подала до суду заяву про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1. Заява обґрунтована тим, що існує висока ймовірність того, що відповідач може відчужити квартиру на користь третіх осіб, що значно утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову. Державний виконавець наклав арешт на нерухоме майно боржника у рамках виконавчого провадження. Після цього ОСОБА_3 звертався до позивача з вимогами вчинити дії щодо зняття арешту з майна та мотивував це тим, що йому потрібні гроші та він має намір продати квартиру.

Ухвалою Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2017 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеною ухвалою, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та вжити заходи забезпечення позову у заявлений нею спосіб. В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що стягнення аліментів у примусовому порядку не проводиться, оскільки відповідач не працює, офіційних доходів не має та є злісним неплатником аліментів. Вид забезпечення позову, заявлений позивачем, є співмірним з заявленими позовними вимогами.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду доказів вартості даної квартири.

Колегія суддів погоджується по суті з висновками суду першої інстанції щодо відмови у забезпеченні позову з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» роз'яснено судам, що при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконанню чи утрудненню виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовних вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є пеня за прострочення сплати аліментів у сумі 103 205 грн. 96 коп., яку позивач просить стягнути на свою користь. Майном, на яке позивач просить накласти арешт, є чотирикімнатна квартира, яка знаходиться у м. Ірпінь Київської області. Разом з тим, вказана квартира не є предметом спору і з вимогами про забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно відповідача в межах суми позову позивач до суду не зверталась.

Крім того, з наявної у матеріалах справи інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на квартиру АДРЕСА_1 накладено арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та заборони на його відчуження, виданої Відділом державної виконавчої служби Ірпінського міського управління юстиції. Тобто зазначена квартира вже арештована з метою забезпечення виконання іншого судового рішення.

За таких умов повторний арешт на квартиру відповідача потягне за собою неможливість виконання судового рішення у справі, в межах якої накладено арешт державним виконавцем, за рахунок зазначеної квартири.

Враховуючи вищезазначене, ухвала суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Ірпінського міського суду Київської області від 29 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Лівінський С.В.