Справа № 450/1528/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Добош Н.Б.
Провадження № 22-ц/783/4913/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Левика Я.А.,Шандри М.М.,

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 92 970, 26 грн. (девяносто дві тисячі девятсот сімдесят гривень двадцять шість копійок) компенсацію вартості 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя автомобіля Ford Focus 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1 314, 10 грн. судових витрат.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Дане рішення суду оскаржив ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що вказане рішення є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та підлягає скасуванню. Вказує, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Зазначає, що фактичні шлюбні відносини, ведення спільного господарства між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 припинено з 09.02.2016 року, а відповідно до квитанцій № 12089 від 22.02.2016 року та №10946 від 03.03.2017 року ОСОБА_2 сплатив 3543,00грн та 90 424,98 грн за кредитом, тобто не перебуваючи у шлюбних відносинах. Також вказує, що суд першої інстанції не взяв до уваги договір позики долучений відповідачем від 02.03.2016 року, укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «Іскра», як доказ того, що ОСОБА_2 ортимав позику на суму 93000грн та погасив кредит за власні кошти.

Просить скасувати рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2017 року та ухвалити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом в встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 2006 по 2016 рік та в жовтні 2016 року шлюб між сторонами розірвано на підставі рішення Пустомитівського районного суду Львівської області .

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено в період шлюбу сторони придбали в кредит автомобіль Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1, який був зареєстрований на імя відповідача ОСОБА_2, на підставі договору купівлі-продажу № 2955 від 22.10.2013 року, укладеного між ТОВ «Велет Авто» та ОСОБА_2. Відповідно до п.п.3.5 даного договору оплата товару здійснюється покупцем у наступному порядку: перший внесок у розмірі 45 000грн. сплачується 22.10.2013 року, решта суми сплачується шляхом кредитування через ПАТ «ВТБ Банк» та вартість його на день придбання становила 184 690, 00 грн., що стверджується рахунком № 2955 від 18.10.2013 року та договором купівлі-продажу № 2955 від 22.10.2013 року.

Матеріалами справи встановлено, що згідно кредитного договору від 24.10.2013 року № R4B ПАТ «ВТБ Банк» надав ОСОБА_2 кредит у сумі 139 690, 00 грн. на строк до 24.10.2020 року для здійснення розрахунків з метою придбання у власність в інтересах сімї нового транспортного засобу, який не буде використовуватися в комерційних цілях для отримання прибутку. а саме автомобіля Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1, який для забезпечення виконання зобовязань того ж дня було прийнято в заставу та відповідно до п. 6.4 розділу 6 «Запевнення та гарантії» кредитного договору майно, що придбавається за рахунок кредиту, придбавається та використовуватиметься в інтересах сімї.

Окрім того як встановлено станом на 04.03.2016 року заборгованість позичальника ОСОБА_2 за кредитним договором від 24.10.2013 року № R4B повністю погашена, що підтверджується довідкою виданою ПАТ «ВТБ Банк» 04.03.2016 року № 92/1704-04/2 .

Відповідно до листа Регіонального сервісного центру у Львівській області МВС України від 21.04.2016 року № 31/13-С-83/нз, автомобіль Ford Focus, 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1, 24.10.2013 року зареєстрований за ОСОБА_2, а 30.03.2016 року перереєстрований за договором купівлі-продажу на ОСОБА_6, що також стверджується договором купівлі продажу транспортного засобу № 12/05/4641/2016 від 30.03.2016 року.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно частини третьої статті 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

Покликання в доводах апеляційної скарги на договір позики укладений 02.03.2016 року між відповідачем ОСОБА_2 (позичальник) та Публічним акціонерним товариством «Іскра» (позикодавець та його роботодавцем), згідно якого позикодавець зобовязується надати позичальнику позику у розмірі 93 00, 00 грн., шляхом перерахування грошових коштів з поточного рахунку позикодавця на особистий картрахунок позичальника, не може слугувати підставою для скасування рішення суду з тих підстав, що відповідно до умов п.1.1 позика надана безвідсоткова цільового призначення на 12 місяців не зазначено щодо погашення заборгованості за вказаний транспортний засіб. Окрім того в суді апеляційної інстанції апелянт зазначив, що ті кошти він використав для інших цілей.

У подружжя, окрім права спільної сумісної власності на отримані грошові кошти та одержаний за рахунок останніх автомобіль, внаслідок укладення кредитного договору, також виникає зобовязання в інтересах сім'ї у вигляді повернення кредитних коштів, виконання якого подружжя здійснює як солідарні боржники, що узгоджується правовою позицію Верховного Суду України від 27.04.2017 року у справі № 6-486цс16, однак таких вимог відповідачем заявлено не було.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що погашення кредитних зобовязань відбувалося виключно за його особисті кошти спростовуються матеріалами справи та не відповідають обставинам справи.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_4 в період часу з січня 2013 року по травень 2015 року (а.с.6-8)працювала та отримувала заробітну плату (а.с.6-8), відповідач ОСОБА_2 працював з 21.02.2011 року до 18.06.2015 року в ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з нарахуванням суми доходу від підприємницької діяльності згідно відомостей з державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих платежів від 14.11.2016 року № 10926, у період з 19.07.2015 року по 08.02.2016 року здійснювались виплати допомоги з безробіття; 10.02.2016 року прийнятий на роботу у БО ВП «Скляний завод» (а.с.104).

Встановлено, що погашення кредиту відбувалось з 22.11.2013 року відповідно до квитанцій (а.с.55-96) по 03.03.2016 року в період шлюбу подружжя працювали та отримували заробітну плату, доходи від підприємницької діяльності.

Доводи апеляційної скарги, щодо припинення шлюбних відносин з 10.02.2016 року з покликанням на акти затверджених селищним головою Щирецької селищної ради від 10.02.2016 року, 16.03.2016 року, 18.04.2016 року, 26.05.2016 року, від 17.06.2016 року колегія вважає необгрунтованими, оскільки в таких лише зазначено, що ОСОБА_4 з ОСОБА_7 зареєстровані за адресою в ІНФОРМАЦІЯ_1 та не проживають, особистих речей не зберігають, що не доводить фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами та не відповідає вимогам ст..114СК України і не може бути підставою для скасування рішення.

Згідно правової позиції викладеної в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 3 червня 2015 р. № 6-38цс15, а саме що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Колегія суддів вважає, що районний суд прийшов до правильного висновку, що спірний автомобіль був спільною сумісною власністю подружжя оскільки придбаний за час шлюбу, за рахунок кредитних коштів отриманих за договором укладеними за згодою подружжя, в інтересах сімї, погашення кредитного зобовязання за спірний автомобіль відбувалось за рахунок спільних коштів сторін та спірний автомобіль являвся спільною сумісною власністю подружжя.

Окрім того враховуючи ту обставину , що відчуження обєкта спільної сумісної власності подружжя, а саме автомобіля Ford Focus, 2013 року, д.н.з. ВС 8184 Е, відповідачем ОСОБА_2 відбулося без згоди на це позивача ОСОБА_4 та під час шлюбу за договором купівлі продажу транспортного засобу № 12/05/4641/2016 від 30.03.2016 року.

Згідно п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Частини 2 та 3 вказаної статті передбачають можливість відступити від засад рівності часток за певних умов.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.30 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч. 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК України).

Оскільки позивачем не оскаржується рішення частині задоволення позову частково в частині стягнення 92 970, 26 грн. (девяносто дві тисячі девятсот сімдесят гривень двадцять шість копійок) компенсації вартості 1/2 частки спільного сумісного майна подружжя автомобіля Ford Focus 2013 року, д.н.з. НОМЕР_1, то в тій частині відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

З врахуванням наведеного, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Вищезазначені доводи апеляційної скарги не дають підстав для скасування рішення суду, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи вказане, оскаржуване рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу як необґрунтовану відхилити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст.308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 09 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий

Судді