Справа № 347/1514/16
Провадження № 22-ц/779/757/2017
Головуючий у 1 інстанції Сабадах Б.В.
Суддя-доповідач Ясеновенко
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Бойчука І.В., Мелінишин Г.П.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю ОСОБА_1 та представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Пістинської сільської ради та ОКП «Коломийське МБТІ» про визнання недійсними рішення виконкому Пістинської сільської ради №22 від 06.06.1995 року, свідоцтва про право власності від 17.07.1995 року та визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 23 березня 2017 року,-

в с т а н о в и л а :

05.09.2016 року ОСОБА_2 звернулась з позовом до ОСОБА_1, Пістинської сільської ради та ОКП «Коломийське МБТІ» про визнання недійсними рішення виконкому Пістинської сільської ради №22 від 06.06.1995 року, свідоцтва про право власності від 17.07.1995 року та визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння №1 по вул. Ровенська в с. Пістинь.

В заяві зазначила, що 15.06.2000 року державним нотаріусом ОСОБА_3 державної нотаріальної контори їй було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 10.07.1987 року, за змістом якого ОСОБА_4 заповіла все належне майно їй (ОСОБА_2В.)

12.07.2016 року під час оформлення субсидії їй стало відомо про те, що 1/2 частина домоволодіння №1 по вул. Ровенській в с. Пістинь належить відповідачу на підставі свідоцтва про право власності, виданого Пістинською сільською радою 17.07.1995 року на підставі рішення виконкому від 06.06.1995 року.

Посилаючись на те, що 13.10.1989 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 міської ради вже було видане свідоцтво про право власності на спірне домоволодіння, а тому сільська рада не вправі була у 1995 році повторно оформляти право власності на спірне домоволодіння, та враховуючи те, що після смерті у 1993 році ОСОБА_4 вона (ОСОБА_2В.) фактично прийняла спадщину, вступивши в управління спадковим майном, позивач просила визнати недійсним рішення виконкому Пістинської сільської ради №22 від 06.06.1995 року, визнати недійсним свідоцтво про право власності від 17.07.1995 року та визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння №1 по вул. Ровенській в с. Пістинь Косівського району, що належить відповідачу.

Рішенням Косівського районного суду від 23 березня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

На зазначене рішення ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність рішення суду та не погоджується з висновком суду про пропуск нею позовної давності.

Апелянт вказує на те, що з врахуванням її віку та неграмотності всі документи щодо права власності на спірний житловий будинок оформляла мати ОСОБА_1, яка бажала, щоб все майно перейшло йому у власність. А тому саме 12.07.2016 року під час оформлення субсидії вона отримала довідку Пістинської сільської ради про те, що власниками спірного домоволодіння є вона та ОСОБА_1 в рівних частках, і з того часу дізналась про порушене право.

Позивач вказує на те, що питання законності оскаржуваних рішення виконкому сільської ради та свідоцтва про право власності судом взагалі не досліджувалось.

Суд не дав правової оцінки рішенню Пістинської сільської ради від 06.06.1995 року, яке суперечить «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 року, яка передбачала такий порядок реєстрації права власності лише у випадку відсутності правовстановлюючих документів (п.10). А оскільки на домоволодіння було видано свідоцтво про право власності від 13.10.1989 року, то реєстрація повинна була здійснюватись відповідно до п.18 Інструкції, тобто питання поділу можна було вирішувати лише в судовому порядку або у нотаріальній конторі з обовязковим залученням усіх співвласників.

Згідно архівної довідки рішення Пістинської сільської ради №21 від 06.06.1995 року, а не 322, заяву подав лише ОСОБА_1 і у рішенні зазначено, що майно належить ОСОБА_4, незважаючи на те, що остання померла у 1993 році, а за її заповітом все майно повинно належати ОСОБА_2

Судом не було враховано того, що згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок від 13.10.1989 року ОСОБА_4 є його власником як голова колгоспного двору відповідно до рішення виконкому ОСОБА_3 районної ради від 12.04.1989 року.

ОСОБА_4 померла 30.10.1993 року, розпорядившись своїм майном заповідним розпорядженням від 10.07.1987 року на користь ОСОБА_2 Спірне домоволодіння відносилось до суспільної групи колгоспний двір, єдиним членом якого була ОСОБА_4, а фактично у будинку проживали ОСОБА_4 та вона ОСОБА_2

Апелянт вважає, що не може бути прийнятий до уваги факт реєстрації ОСОБА_1 у спірному домоволодінні з 1986 року по 1990 рік, оскільки ОСОБА_1 у 1988 році повернувся зі служби в армії та постійно проживав у будинку своєї матері, а з часу одруження, тобто з 1992 року, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апелянт вказує на те, що спадкування спірного майна регулюється положеннями Цивільного кодексу в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин.

ОСОБА_2 зазначає, що видане Пістинською сільською радою 17.07.1995 року свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 по 1/2 частині на кожного є незаконним, враховуючи наступне: на спірне домоволодіння було видано свідоцтво про право власності 13.10.1989 року на підставі рішення виконкому ОСОБА_3 районної ради від 12.04.1989 року № 61 та зареєстровано в МБТІ 13.10.1989 року за реєстром №510; ОСОБА_2 не була повідомлена про розгляд заяви ОСОБА_1 та згоди на поділ не давала; таке свідоцтво не скасовано в установленому законом порядку; при прийнятті рішення сільська рада не врахувала положень ст.ст. 123,126 ЦК (1963 року) про те, що частка працездатного члена двору визначається за тривалістю не менше трьох років у веденні господарства двору, участю своєю працею чи коштами у господарстві двору; формальна прописка у господарстві двору не давала ОСОБА_1 права на рівну частку у майні двору.

Суд належним чином не дослідив обставини щодо достовірності записів у погосподарських книгах, зокрема щодо прописки ОСОБА_1М, який з 1986 року по 1988 рік перебував на службі в армії, після чого постійно проживав у житловому будинку батьків.

Тобто не співпадають записи у виписках з погосподаських книг із записами у копіях погосподаських книг.

Незаконність рішення Пістинської сільської ради та свідоцтва про право власності на 1/2 частину домоволодіння, виданого на імя ОСОБА_1 підтверджується порушенням порядку прийняття сільською радою рішення та порядку видачі такого свідоцтва, відсутністю у ОСОБА_1 правових підстав для набуття права власності, а також неприйняття ним будь-якої участі у веденні господарства двору.

Просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній.

ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу не визнали.

Представник сільської ради в судове засідання не зявився, хоча належним чином неодноразово був повідомленим про місце і час розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 та представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 10.07.1987 року ОСОБА_4 склала заповітне розпорядження, за яким усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, та взагалі все, що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право заповіла ОСОБА_2.

Зазначений заповіт був посвідчений секретарем Пістинської сільської ОСОБА_3 народних депутатів Косівського району Івано-Франківської області.(а.с.8)

Рішенням ОСОБА_3 районної ОСОБА_3 народних депутатів від 12.04.1989 року №61 «Про оформлення права власності та реєстрацію жилих будинків громадян в с. Пістинь» за результатами розгляду рішення виконкому Пістинської сільської ради народних депутатів від 29.03.1989 року №16 «Про оформлення права власності окремих громадян та колгоспних дворів на жилі будинки в с. Пістинь» право власності на жилий будинок, що розташований в селі Пістинь по вул. Леніна №57 оформлено за головою колгоспного двору ОСОБА_5.(а.с.10)

13.10.1989 року виконавчим комітетом ОСОБА_3 районної ОСОБА_3 народних депутатів на підставі рішення ОСОБА_3 народних депутатів від 12.04.1989 року ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, яким посвідчено, що в цілому жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в с. Пістинь по вул. Леніна, №510 належить на праві особистої власності колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_5.

Зазначений у свідоцтві про право власності жилий будинок в цілому зареєстрований в Коломийському бюро технічної інвентаризації на праві особистої власності за колгоспним двором, головою якого є ОСОБА_5 за реєстровим номером №510. Погосподарський номер 865.(а.с.9)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 15.06.2000 року, спадкоємцем за заповітом ОСОБА_4, посвідченим 10.07.1987 року, є ОСОБА_2. Спадкове майно складається з 1/2 частини житлового деревяного будинку житловою площею 18,1 кв.м., означеного в плані літерою «А», та відповідної частини господарських будівель і споруд: літньої кухні Б, стодоли В, стайні Г, вбиральні Д, двох навісів К.Л., криниці №1 та огорожі №2-5, в с. Пістинь по вул. Ровенська №1(а.с.12)

17.07.1995 року виконком Пістинської сільської ОСОБА_3 народних депутатів видав свідоцтво про право власності на жилий будинок, яким посвідчив, що житловий будинок разом з приналежними до нього будівлями і спорудами, який розташований в с. Пістинь по вул. Галана, №2 дійсно належить на праві власності уповноваженому власнику ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в рівних частках.(а.с.26)

Згідно архівного витягу з протоколу №5 засідання виконавчого комітету Пістиньської сільської ради народних депутатів від 06.06.1995 року за результатами розгляду заяви ОСОБА_1 про визнання частки в майні селянського двору ОСОБА_4 визнано власником по 1/2 частки в спільному сумісному майні селянського двору гр. ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Сумісне майно двору складається із житлового будинку та господарських будівель та споруд, що знаходиться в с. Пістинь по вул. Галана,2 (а.с.56)

З наявної в матеріалах справи ксерокопії погосподарської книги №865 за 1986-1990 роки вбачається, що у господарстві ОСОБА_5 зареєстрований ОСОБА_1, однак запис щодо прізвища останнього містить виправлення.

Представник сільської ради на неодноразові виклики в судове засідання не зявлявся та не надав на вимогу суду оригінал погосподарської книги.

Разом з тим, згідно довідки державного архіву Івано-Франківської області від 24.10.2017 року №М-101/04-10 у документах Пістиньської сільської ОСОБА_3 народних депутатів за 1988 рік відомостей про прописку гр. ОСОБА_1 по вул. Ровенській буд. 1, вул. Галана, буд.1 не виявлено.

Враховуючи те, що на спірне домоволодіння було видано свідоцтво про право власності 13.10.1989 року на підставі рішення ОСОБА_3 районної ради від 12.04.1989 року № 61 та зареєстровано в МБТІ 13.10.1989 року за реєстром №510, таке свідоцтво не скасовано в установленому законом порядку і при прийнятті рішення сільська рада не врахувала положень ст.ст. 123,126 ЦК (1963 року) про те, що частка працездатного члена двору визначається за тривалістю не менше трьох років у веденні господарства двору, а останнього ОСОБА_1 не доведено, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог та відмовив у задоволенні позову за пропуском позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

При цьому відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», що містяться в ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов'язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.

Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого ст. 60 ЦПК України, про обов'язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16 листопада 2016 року № 6-2469цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

14.09.2016 року ОСОБА_1 подав заперечення на позовну заяву та одночасно заявив про застосування позовної давності.(а.с.20-24)

Положеннями статті 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється, зокрема у пункті 4 частини першої статті 268 ЦК України зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється.

Згідно з підпунктом 2 пункту 2 розділу I Закону України від 20 грудня 2011 року N 4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України виключено.

ОСОБА_6 набрав чинності 15 січня 2012 року.

Відповідно до пункту 5 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України від 20 грудня 2011 року N 4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства" протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право.

Оскільки ОСОБА_2 дізналась про порушення свого права у 2000 році, тобто після отримання свідоцтва про право на спадщину, ОСОБА_6 України від 20 грудня 2011 року N 4176-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства", яким виключено пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України набрав чинності 15 січня 2012 року, а з позовом до суду вона звернулась 05.09.2016 року, тобто після спливу трирічного строку з дня набрання чинності цим Законом, нею пропущена позовна давність.

Посилання ОСОБА_2 у апеляційній скарзі на те, що про порушене право вона дізналась лише 12.07.2016 року під час оформлення субсидії, оскільки з врахуванням її віку та неграмотності всі документи щодо права власності на спірний житловий будинок оформляла мати ОСОБА_1, не заслуговують на увагу, оскільки такі доводи не підтверджені доказами.

Безпідставними є і доводи скарги про те, що рішення Пістинської сільської ради від 06.06.1995 року суперечить «Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР» від 31.01.1996 року, оскільки зазначена Інструкція набрала чинності після прийняття сільською радою оспорюваного рішення.

При таких обставинах справи колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Косівського районного суду від 23 березня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча Л.В. Ясеновенко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_7