Номер провадження 2/243/4056/2017
Номер справи 243/8689/17
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«19» жовтня 2017 року Словянський міськрайонний суд Донецької області у складі:

Головуючого - судді Хаустової Т.А.,

з участю: - секретаря судового засідання Кобець О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №19 Словянського міськрайонного суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання права власності на рухоме майно у порядку спадкування, посилаючись на те, що її батькові ОСОБА_3 на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, розташований за адресою: Словянський район, смт. Черкаське, вулиця Шевченко, будинок № 63, загальною площею 98,3 кв.м., житловою площею 56,1 кв.м., який складається відповідно до технічного паспорту, та складається з житлового будинку А1, сараю Б, льоху б, та земельною ділянки розташованої за адресою: Словянський район, смт. Черкаське, вулиця Шевченко, будинок № 63, площею 0,15 га, кадастровий номер :08:000:0300. Вказані обєкти належали йому на підставі Свідоцтва про право власності від 01 грудня 1993 року та Державного акту від 28 грудня 2009 року.

23 жовтня 2012 року її батько помер, після його смерті спадщину прийняла її мати ОСОБА_4, яка померла 13 лютого 2016 року.

Вказала, що як мати, так і батько залишили за своє життя заповіти, яким заповіли все своє майно, яке їм буде належати на день смерті, заповіли своїй доньці ОСОБА_1

Вона, як спадкоємець першої черги прийняла спадщину, оскільки останні роки життя мешкала фактично разом з ними, була вимушена їх доглядати, однак іншим спадкоємцем є відповідач, який є онуком її батьків, та був зареєстрований разом з ними, але фактично не мешкав на момент їх смерті.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявив відмову від неї.

Таким чином, незважаючи на те, що вона була зареєстрована на день смерті батька та матері за іншою адресою, вважає, що вона не позбавлена права успадкувати це майно, оскільки, вони фактично мешкали разом і є всі підстави для визнання за нею права власності на вказане спадкове майно.

Просить суд визнати за ОСОБА_1, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлого 23 жовтня 2012 року на житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, розташований за адресою: Словянський район, смт. Черкаське, вулиця Шевченко, 63, загальною площею 98,3 кв.м., житловою площею 56,1 кв.м., який складається відповідно до технічного паспорту з житлового будинку А1, сараю Б, льоху б, та земельну ділянку розташовану за адресою: Словянський район, смт. Черкаське, вулиця Шевченко, площею 0,15 га, кадастровий номер :08:000:0300

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_5, який діє на підставі Договору щодо надання правової допомоги та представництва інтересів від 25 вересня 2017 року (а.с.18), у судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про дату, час та місце розгляд справи. 19 жовтня 2017 року надали до суду Заяву з прохання розглянути справу без їх участі, заявлені вимоги підтримали у повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення (а.с.29).

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляд справи. 19 жовтня 2017 року надав до суду Заяву, яка посвідчена секретарем виконавчого комітету Черкаської селищної Ради Словянського району Донецької області, зареєстрована у реєстрі за № 224, з прохання розглянути справу без його участі, заявлені вимоги ОСОБА_1 підтримав у повному обсязі, просив визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_3 (а.с.33).

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.

Згідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у різі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав є визнання права.

Як встановлено у судовому засіданні, 23 жовтня 2012 року за місцем свого проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-НО № 664084 виданого 24 жовтня 2012 року Виконкомом Черкаської селищної ради Словянського району Донецької областв (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_3, залишилося спадкове майно, яке складається з:

- житлового будинку з належними до нього будівлями і спорудами, який розташований у Словянському районі Донецької області, с. Черкаське по вулиці Шевченко, будинок № 63, що належав померлому на підставі Свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 01 грудня 1993 року, виданого на підставі Розпорядження представника президента України № 754 від 30 листопада 1993 року (а.с.5);

- земельної ділянки площею 0,1500 гектарів, розташованої та території Черкаської селищної ради за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Черкаське, вулиця Шевченко, 63, переданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку від 28 грудня 2009 року, виданого на підставі Рішення Черкаської селищної ради від 20 листопада 1996 року (а.с.6).

15 березня 2012 року ОСОБА_3 було складено Заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області ОСОБА_6, зареєстровано у реєстрі за № 93. Згідно Заповіту ОСОБА_3 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день його смерті буде йому належати і на що він за законом буде мати право заповів позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

15 березня 2012 року ОСОБА_4 було складено Заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області ОСОБА_6, зареєстровано у реєстрі за № 94. Згідно Заповіту ОСОБА_4 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що на день її смерті буде їй належати і на що вона за законом буде мати право заповіла позивачу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8, зворот).

13 лютого 2016 року померла мати позивача ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-НО № 933092 виданого 16 лютого 2016 року Виконкомом Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області, про що зроблено відповідний актовий запис № 23 (а.с.10).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Згідно до п.3.1 Постанови ОСОБА_7 спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» «Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, в тому числі й у випадку визначення судом за позовом спадкоємця додаткового строку для прийняття спадщини.

Без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч.1 ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини, тому спір про спадкування може бути вирішений лише після закінчення цього строку.

Якщо спадкоємець не прийняв спадщину, його вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню судом. Прийняття спадщини спадкоємцем, який звертається з вимогою про визнання права власності на спадкове майно, має встановлюватись належними доказами: копіями документів із спадкової справи, якщо така справа заводилася нотаріусом, довідками з житлово експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця».

Для отримання свідоцтва про право на спадщину за Заповітом після смерті батька ОСОБА_3 позивач ОСОБА_1 надала нотаріусу всі необхідні документи.

Однак, Постановою державного нотаріуса Другої словянської державної нотаріальної контори Донецької області від 17 жовтня 2017 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за Заповітом після смерті спадкодавця ОСОБА_3, який помер 23 жовтня 2012 року у звязку з тим, що спадщина нею відповідно до ст.1270 ЦК України не була прийнята (а.с.31).

З Акту від 18 жовтня 2017 року виданого депутатом Черкаської селищної ради, у присутності свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9М, слідує, що ОСОБА_3, який помер 23 жовтня 2012 року та ОСОБА_4, яка померла 13 лютого 2016 року, останні роки свого життя та на день своєї смерті мешкали разом зі своєю донькою ОСОБА_1, яка їх доглядала за адресою: Донецька область, Словянський район, смт. Черкаське, вулиця Шевченко, 63 (а.с.32).

Відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Заяву про відмову від прийняття спадщини позивач не подавала, що підтверджено матеріалами справи.

Відповідно до частини 5 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно до ОСОБА_7 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» п.1: «…Слід звернути увагу на наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі Свідоцтва про право на спадщину».

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій, притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів. Це знайшло також підтвердження у п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику в справах про спадкування».

Державним нотаріусом другої Словянської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, позивачу на підставі Постанови від 17 жовтня 2017 року було відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину за Заповітом після смерті батька ОСОБА_3, який помер 23 жовтня 2012 року, на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,15 га, які розташовані в с. Черкаське Словянського району, вулиця Шевченко, 63, оскільки вказану спадщину ОСОБА_1 в шестимісячний строк не прийняла ( а.с. 31).

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини може мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Вказане також підтверджене і розясненням, наданим у п. 1 Узагальненої судової практики розгляду цивільних справ про спадкування Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року, зі змісту якого вбачається, що відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязки спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та/або не здійснив його державної реєстрації (а.с.1299 ЦК України).

Право власності на житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Черкаське, вулиця Шевченко, 63, зареєстровано за батьком позивача ОСОБА_3, який відповідно до Заповіту від 15 березня 2012 року, посвідченого секретарем виконавчого комітету Черкаської селищної ради Словянського району Донецької області ОСОБА_6, зареєстрованого у реєстрі за № 93, заповів все своє майно ОСОБА_1 (а.с.8).

У відповідності до вимог ч. 11 статті 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» щодо обовязковості державної реєстрації прав особисто власником при предявленні документа, що посвідчує особу, тобто неможливість у теперішній час реєстрації права власності спадщини на ОСОБА_1

Вказівки частини 4 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до якої права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації цих прав.

Оскільки, позивач ОСОБА_1 постійно проживала зі спадкодавцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на час їх смерті, не відмовилася від спадщини, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину. Однак, нотаріус відмовив їй в оформленні права на спадщину, про що вказав у Постанові про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 17 жовтня 2017 року, що позбавляє її права належним чином оформити свої спадкові права.

Умови для отримання Свідоцтва про право на спадщину у нотаріальній конторі в позивача немає, тому, відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вимога ОСОБА_1 про визнання права на спадщину підлягає судовому розгляду.

Відповідно до вищевикладеного та змісту ст. 16, 392 ЦК України ОСОБА_1 має право на предявлення позову про визнання за нею права власності житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, який розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Черкаське, вулиця Шевченко, 69, загальною площею 98.3 кв.м., житловою площею 56,1 кв.м. та на земельну ділянку розташовану за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Черкаське, вулиця Шевченко, 69, площею 0,15 га, як на майно, отримане нею у порядку спадкування за Заповітом після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_4 А.

Відповідно до п. 37 Постанови № 5 Пленуму ОСОБА_7 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності .

У відповідності до п.2 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» « Момент виникнення права власності на річ ( майно) визначається законом».

Таким чином, виникла ситуація, коли позивач проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується Актом від 18 жовтня 2017 року, складеним депутатом Черкаської селищної ради (а.с.32), фактично успадкувала житловий будинок та земельну ділянку, які розташовані за адресою: Донецька область, Словянський район, с. Черкаське, вулиця Шевченко, 69, не відмовилась від неї, однак позбавлена можливості оформити спадщину.

Правозастосовча позиція щодо вирішення аналогічних спорів викладена у Постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24753/0/4-13 від 15 травня 2013 року, в якій зазначено: «При розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано Свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК України) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки.

Відповідно до норм ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК України встановлено обовязок спадкоємця звернутися за Свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як і іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав Свідоцтво про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК)».

Як встановлено в судовому засіданні батько позивачки ОСОБА_3 за життя правомірно набув право власності на нерухоме майно, а саме житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, розташований за адресою: Словянський район, смт. Черкаське, вулиця Шевченко, 63, загальною площею 98,3 кв.м., житловою площею 56,1 кв.м., який відповідно до технічного паспорту складається з житлового будинку А1, сараю Б, льоху б, та земельної ділянки розташованої за адресою: Словянський район, смт. Черкаське, вулиця Шевченко, 63, площею 0,15 га, кадастровий номер :08:000:0300, і тому у відповідності ст.ст.1216,1218 ЦК України за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на спадкове майно, а саме на житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, розташований за адресою: Словянський район, смт. Черкаське, вулиця Шевченко, 63, загальною площею 98,3 кв.м., житловою площею 56,1 кв.м., який відповідно до технічного паспорту складається з житлового будинку А1, сараю Б, льоху б, та земельну ділянку розташовану за адресою: Словянський район, смт. Черкаське, вулиця Шевченко,63, площею 0,15 га, кадастровий номер :08:000:0300, як на майно, отримане в порядку спадкування за Заповітом після ОСОБА_3, померлого 23 жовтня 2012 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60, 209, 212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст. 15,16,25,328,1216,1222,1225,1268, 1296,1297,1299 Цивільного Кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 „ Про судову практику у справах про спадкування, Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», Постановою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 із наступними змінами та доповненнями суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, РНОКПП: НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з господарськими і побутовими спорудами, розташований за адресою: Донецька область, Словянський район, смт. Черкаське, вулиця Шевченко, 63, загальною площею 98,3 кв.м., житловою площею 56,1 кв.м., який відповідно до технічного паспорту складається з житлового будинку А1, сараю Б, льоху б, та земельну ділянку розташовану за адресою: Донецька область, Словянський район, смт. Черкаське, вулиця Шевченко, 63, площею 0,15 га, кадастровий номер :08:000:0300, як на майно, отримане у порядку спадкування за заповітом після ОСОБА_3, померлого 23 жовтня 2012 року.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Словянського

міськрайонного суду ОСОБА_11