Справа № 462/8054/14-ц Головуючий у 1 інстанції: Колодяжний С.Ю.
Провадження № 22-ц/783/5151/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Струс Л.Б., Цяцяка Р.П.

секретаря: Цапа П.М.

з участю: представника ОСОБА_2- ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 червня 2017 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись в суд з позовом до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_8 про визнання за ними на умовах житлового найму права користування житловим приміщенням (кімнатою) № 14 в гуртожитку на вул. Городоцькій, 146 у м. Львові.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_8 про визнання права користування на умовах житлового найму житловим приміщенням (кімнатою) № 14 в гуртожитку на вул. Городоцькій, 146 у м. Львові відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2,вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що сімя позивачів складається із шести осіб які є інвалідами та проживають у вказаному гуртожитку де займають кімнати № 3 і № 4. Їхня сімя з 1974 року включена до загальної черги квартирного обліку та станом на 2000 рік перебувала в цій черзі за № 1623, а також, як багатодітна сімя, включена до списку для першочергового забезпечення житлом за № 133. У звязку із важкими житловими умовами і матеріальною скрутою позивачі систематично звертались до центральних і місцевих органів влади, профспілкових органів, громадських організацій з проханням допомогти в покращенні житлових умов. За результатами неодноразових звернень, директор і працівники ЛКП «Богданівка», 22.07.2004 року склали відповідний акт про надання в користування їх сімї кімнати № 14 в гуртожитку на вул. Городоцькій, 146 у м. Львові та надали ключі від цього житлового приміщення. З того часу вони користуються цією кімнатою для житлових потреб. В цій кімнаті були зареєстровані ОСОБА_9 і ОСОБА_8, але в цьому житлі фактично не проживали. Після смерті ОСОБА_9 у 2003 році в кімнаті залишилась зареєстрованою його дружина ОСОБА_8, яка після цього більше 10 років туди не заходила, не обслуговувала і не здійснювала догляд за цим приміщенням, фактично втративши право користування таким. Крім цього апелянт зазначає, що житлові приміщення, які їм пропонувались для покращення житлових умов, знаходились вище першого поверху у звязку із чим позивачам важко було б проживати в них через стан здоровя, щодня підіймати і зносити візочки з мешканцями щоб дістатися житла, а тому вони були змушені відмовитись від даних житлових приміщень. Вважає, що із врахуванням стану здоровя членів його сімї найкращим способом покращення житлових умов для неї це надання дозволу для користуватися вивільненими кімнатами в гуртожитку, де вони на даний момент проживають. З вищенаведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_4, представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За загальними положеннями ЦПК України обов»язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Частиною ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачами, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами правомірність їх проживання і користування кімнатою № 14 в гуртожитку на вул.Городоцькій, 146 у м. Львові. Крім цього, суд першої інстанції виходив і з того, що без надання доказів звернення до відповідного органу місцевого самоврядування в порядку, визначеному чинним законодавством, надання належних доказів в обґрунтування законності підстав користування спірним житловим приміщенням і відмови у реалізації в адміністративному порядку через уповноважений орган права на отримання житла, не вправі підміняти орган владних повноважень і позбавлений повноважень щодо визнання за позивачами права користування спірною кімнатою № 14 в гуртожитку на вул.Городоцька, 146 у м.Львові.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Таке право реалізується в порядку визначеному законодавством.

Відповідно до ст.127 ЖК УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Порядок надання та користування житловою площею у гуртожитках визначається законодавством (ст.ст. 128, 130 ЖК УРСР).

Відповідно до статей 9, 10 Примірного положення про гуртожитки, ст.ст.128, 129 ЖК УРСР жила площа у гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання житлової площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на дану жилу площу. Інших підстав для вселення на жилу площу у гуртожитку положення не містить.

Між тим, в ході розгляду справи встановлено, що гуртожиток перебуває у власності територіальної громаддби м.Львова в особі Львівської міської ради.

Згідно із ст.42 ЖК УРСР жилі приміщення надаються тільки громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов та внесені до єдиного державного реєстру громадян, які потребують поліпшення житлових умов, крім випадків, передбачених статтею 46, частинами першою і другою статті 54, частиною першої статті 90, частиною шостою статті 101, статтями 102, 110, частиною першою статті 114 цього Кодексу, а також інших випадків, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР.

Відповідно до ст.43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості. Порядок визначення черговості надання громадянам жилих приміщень встановлюється законодавством Союзу РСР, цим Кодексом та іншими актами законодавства Української РСР. З числа громадян, взятих на облік потребуючих поліпшення житлових умов, складаються списки осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень. Черговість надання жилих приміщень визначається за часом взяття на облік (включення до списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень). Законодавством Української РСР окремим категоріям громадян, які перебувають у загальній черзі, може бути надано перевагу в строках одержання жилих приміщень у межах календарного року взяття на облік.

При цьому, ст.45, 46 ЖК УРСР передбачено право на першочергове та позачергове надання житлових приміщень.

Згідно ст.51 ЖК УРСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих ОСОБА_10 народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ОСОБА_10 народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів ОСОБА_10, представників громадських організацій, трудових колективів.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Залізничного райвиконкому м. Львова № 109 від 10.03.1987 року будинок (гуртожиток) на вул. Городоцькій, 146 зареєстрований за місцевими радами, перебуває у комунальній власності, розпорядженням голови Залізничної районної адміністрації від 27.05.1998 року №370 вивільнені житлові приміщення гуртожитку на вул. Городоцькій, 146 у м. Львові дозволено використовувати для проживання працівників ЖЕК-303 (ЛКП «Богданівка»).

16.06.1998 року, спірне житлове приміщення (кімнату) №14, площею 14,2 кв.м у даному гуртожитку, було надано ОСОБА_9, що підтверджується ордером, в якій також була зареєстрована його дружина, ОСОБА_8, яка залишалась зареєстрованою у кімнаті після смерті ОСОБА_9 16.03.2003 року.

Як вбачається з довідки ЛКП «Богданівка» № 26 від 16.01.2016 року (справа № 462/6027/13-ц, т.2 а.с.35), ОСОБА_8 15.01.2016 року знята з реєстрації в кімнаті № 14 гуртожитку на вул.Городоцькій, 146 у м.Львові, зареєстрованих осіб у даному житловому приміщенні немає.

Також судом першої інстанції встановлено і підтверджується матеріалами справи, що позивачі - ОСОБА_4 та її діти ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які є інвалідами І-ІІ груп з дитинства, проживають в цьому гуртожитку, де зареєстровані і на законних підставах займають дві кімнати - №3 та №4, житловою площею 42,7кв.м.

Матеріалами справи підтверджується, що сім»я перебуває на квартирному обліку у міськвиконкомі з 1974 року і по даний час. Згідно матеріалів справи, станом на 2000-2001 рр. перебувала за №1623 загальної черги, також як багатодітна сімя включена у списки для першочергового забезпечення житлом за №133.

Судом першої інстанції також встановлено, що сімї ОСОБА_4, 22.07.2004 року, директор ЛКП «Богданівка» передав ключі від кімнати № 14 гуртожитку, про що складено акт комісії ЛКП, позивачі з того часу і по даний час проживають у цій кімнаті, а також у кімнатах №3 і №4 гуртожитку.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 неодноразово зверталась в державні органи з приводу надання її сімї квартири для покращення житлових умов, однак їй надавались відповіді, що для задоволення потреб її багатодітної сімї потрібна квартира великої площі, хоча б з частковими комунальними вигодами, а таких до розподілу, у звязку із проведеною приватизацією, з числа вивільненого житла не надходить, а також, що немає можливості надати їй позачергово житло, оскільки це призведе до порушення прав попередніх черговиків.

Відповіддю управління житлово-комунального господарства №З-П-14941/16 від 26.07.2006 року підтверджується і те, що сімя ОСОБА_4 неодноразово мала можливість вирішити своє житлове питання, так як в 1987 році адміністрацією та профкомом жиркомбінату, де перебував на квартирному обліку чоловік ОСОБА_4, пропонувалося дві трикімнатні квартири на вул. Батальній, 21 із зняттям з квартирного обліку, від отримання яких сімя неодноразово відмовлялася. При цьому, рішенням Залізничного райвиконкому від 24.04.1990 року багатодітній сімї за їхньою згодою була закріплена пятикімнатна квартира №26 на вул.Щурата, 5 із зняттям із квартирного обліку, від вселення в яку сімя ОСОБА_4 знову відмовилася. В грудні 1990 року їй пропонувалось дві квартири на вул.Антонича, від яких сімя з невідомих причин відмовилася. 25.06.2004 року сімї позивачів в присутності комісії була запропонована квартира №40 на вул.М.Печери, 19, яка складається з пяти кімнат (житл.пл.61,3кв.м. загальною площею 91,0кв.м), кухні та комунальних вигод, від якої вони відмовились. Причиною відмов позивачка зазначила те, що квартири , які пропонувались, знаходилися вище першого поверху, а з врахуванням захворювань її дітей, вони не могли і не можуть проживати вище першого поверху.

Виходячи з правового режиму даного гуртожитку, який на даний час є власністю територіальної громади в особі Львівської міської ради, вірним є висновок суду першої інстанції про те, що саме до компетенції Львівської міської ради належить прийняття рішень, спрямованих на забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитку на житло, в тому числі про надання жилого приміщення відповідно до п. 69 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, згідно з яким на підставі рішення органу місцевого самоврядування про надання жилого приміщення виконавчий комітет ради видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення.

Згідно з положенням Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04 вересня 2008 року №500-VІ, дія цього закону поширюється на громадян, які не мають власного житла, більше п'яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них. Тобто, обставиною, з якою пов'язане право на захист особи відповідно до зазначеного Закону, є правомірність її проживання в гуртожитку та користування гуртожитком.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який відмовляючи у позові, виходив з того, що правомірність проживання позивачів і користування ними кімнатою № 14 в гуртожитку на вул. Городоцькій, 146 у м. Львові, ними, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами.

Доводи апелянта про те, що передача їм директором ЛКП «Богданівка» ключів від кімнати №14 у гуртожитку, а також наявність акту про передачу ключів, свідчить про правомірність їх проживання та користування кімнатою №14 у гуртожитку, а відтак і про наявність підстав для задоволення позову, є безпідставними та необгрунтованими, спростовуються вищенаведеним, а також відсутністю рішення органу місцевого самоврядування, Львівської міської ради чи її виконавчого комітету, про надання позивачам кімнати №14 у гуртожитку на вул. Городоцькій, 146 у м. Львові.

На думку колегії суддів вірним є висновок суду першої інстанції про те, що без надання доказів звернення до відповідного органу місцевого самоврядування в порядку, визначеному чинним законодавством, надання належних доказів в обґрунтування законності підстав користування спірним житловим приміщенням і відмови у реалізації в адміністративному порядку через уповноважений орган права на отримання житла, не вправі підміняти орган владних повноважень і позбавлений повноважень щодо визнання за позивачами права користування спірною кімнатою № 14 в гуртожитку на вул. Городоцька, 146 у м.Львові.

Слід зазначити і те, що апелянтом в апеляційній скарзі не зазначено, які норми матеріального права порушено судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення суду, а покликання апелянта на те, що при ухваленні оскаржуваного рішення суду не враховано стан здоров»я членів сім»ї ОСОБА_4, умов проживання інвалідів - членів її сім»ї, необхідності поліпшення умов їх проживання, колегія суддів оцінює, як такі, що не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду.

Ні в позовній заяві, ні в апеляційній скарзі позивачкою не зазначено правових підстав для визнання в судовому порядку за нею та членами її сім»ї права користування житловим приміщенням (кімнатою) № 14 в гуртожитку на вул. Городоцькій, 146 у м. Львові на умовах житлового найму.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 20 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий: Шеремета Н.О.

Судді: Струс Л.Б.

ОСОБА_10