РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
23 жовтня 2017 року м.Торецьк
Дзержинський міський суд Донецької області у складі:
головуючого - судді Андреєва В. В.,
за участю секретаря судового засідання Петрової С.О.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Торецька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до філії «Енерговантажтранс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс», третя особа Торецькій міський військовий комісаріат про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, -
ВСТАНОВИВ:
23 серпня 2017 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовомдо філії «Енерговантажтранс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс», в якому проситьвизнати причини пропуску місячного строку на звернення до суду з позовом по трудовому спору у справі про звільнення поважними та поновити строк на оскарження звільнення з роботи; визнати незаконним та скасувати наказ відповідача від 26.04.2017 року за №36/к (по особовому складу) про звільнення його з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із прийняттям на військову службу до Збройних Сил України; поновити його на посаді помічника складача поїздів 3 розряду служби рухомого складу філії «Енерговантажтранс» Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.
Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 16 березня 2017 року він перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, де працював на посаді помічника складача поїздів 3 розряду служби рухомого складу. До виконання своїх трудових обов`язків завжди ставився сумлінно. Порушень трудової дисципліни не допускав. 21 березня 2017 року ним було прийнято рішення про проходження військової служби в Збройних Силах України за контрактом. 28.03.2017 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та рядового складу. На теперішній час він продовжує військову службу за контрактом в військовій частині НОМЕР_2 , яку несе в 57-ій бригаді 34-го окремого мотопіхотного батальйону (підрозділ у складі Збройних сил України), та перебуває на лінії бойових зіткнень в зоні проведення антитерористичної операції у Донецькій області. 12 червня 2017 року ОСОБА_1 був вручений поштовий конверт від відповідача, в якому містився супровідний лист на його ім`я від 16.05.2017 року за №09/23 та копія наказу від 26.04.2017 року за №36/к (по особовому складу) про звільнення позивача з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із прийняттям на військову службу до Збройних Сил України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку. За вручення поштового листа ОСОБА_1 ніде особисто не розписувався, листа йому було передано від одного з командирів військової частини за принципом «з рук в руки». Особисто йому оскаржуваний наказ про звільнення з роботи не був вручений відповідачем, так само як і не була вручена дотепер його трудова книжка. Із зазначеним наказом про звільнення позивач не згоден, вважає його незаконним та таким, який підлягає скасуванню з поновленням його на роботі.
Представник позивача надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю та відсутністю позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, не заперечував щодо зоачного вирішення справи.
В судове засідання відповідач не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність суду не надавав, про причини неявки суд не інформував. Справа розглянута у порядку ст.224 ЦПК України.
Представник третьої особи Торецькій міський військовий комісаріат надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти заочного вирішення справи не заперечував.
Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.
Судом встановлено, що з 16 березня 2017 року ОСОБА_1 перебував у трудових правовідносинах з відповідачем, де працював на посаді помічника складача поїздів 3 розряду служби рухомого складу, що підтверджено записами у трудовій книжці НОМЕР_3 (а.с.11).
До виконання своїх трудових обов`язків завжди ставився сумлінно. Порушень трудової дисципліни не допускав, про що свідчить виробнича характеристика (а.с.12)
В матеріалах справи міститься заява, з якої вбачається, що 21 березня 2017 року ОСОБА_1 було прийнято рішення про проходження військової служби в Збройних Силах України за контрактом (а.с.15).
Згідно припису військового комісаріату від 27.03.2017 року за №1366 ОСОБА_1 було спрямовано для проходження навчання до навчального центру №169 (військова частина польова пошта НОМЕР_1 ), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , та для подальшого укладання контракту із ЗСУ з метою проходження військової служби в військовій частині НОМЕР_2 (а.с.16).
28.03.2017 року між Міністерством оборони України в особі командира військової частини польова пошта НОМЕР_1 ОСОБА_2 , з однієї сторони, та позивачем ОСОБА_1 , з другої сторони, був укладений контракт про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України на посадах осіб сержантського та рядового складу (а.с.18).
Згідно умов даного контракту, перебуваючи під захистом держави і маючі усі права і свободи закріплені Конституцією України, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» та Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України позивач взяв на себе обов`язок проходити службу у Збройних Силах України за контрактом строком на 3 (три) роки, а в разі настання особливого періоду понад установлений строк Контракту.
На теперішній час він продовжує військову службу за контрактом в військовій частині НОМЕР_2 , яку несе в 57-ій бригаді 34-го окремого мотопіхотного батальйону (підрозділ у складі Збройних сил України), та перебуває на лінії бойових зіткнень в зоні проведення антитерористичної операції у Донецькій області, що підтверджено довідкою №192 від 06.04.2017 року (а.с.20).
В матеріалах справи міститься супровідний лист на ім`я ОСОБА_1 від 16.05.2017 року за №09/213 та копія наказу від 26.04.2017 року за №36/к (по особовому складу) про звільнення його з роботи на підставі п.3 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із прийняттям на військову службу до Збройних Сил України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі середнього місячного заробітку (а.с.13,14).
29.03.2017 року Торецьким міським військовим комісаріатом Донецької області було надано інформаційну довідку, в якій повідомлено директору філії «Енерготранс» ТОВ «Транспортно-експедеційної компанії «Енерготранс», що відповідно до норм ст.119 КЗпП за працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб - підприємців, у яких вони працювали на час призову (а.с.21).
Судом встановлено, що особисто ОСОБА_1 наказ про звільнення з роботи не був вручений відповідачем, так само як і не була вручена дотепер його трудова книжка.
З огляду на це, суд зазначає.
Згідно частини 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Частиною 6 цієї статті Закону визначені види військової служби, зокрема, передбачена військова служба за контрактом осіб рядового, сержантського та старшинського складу.
Відповідно до статті 119 Кодексу законів про працю України за працівниками, прийнятими на військову службу за контрактом, у тому числі шляхом укладення нового контракту на проходження військової служби, під час дії особливого періоду на строк до його закінчення або до дня фактичного звільнення зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб підприємців, в яких вони працювали на час призову. Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Факт існування особливого періоду на час укладання ОСОБА_1 контракту підтверджується наступним:
відповідно до Указу Президента України від 17.03.2014 № 303/2014, затвердженого Законом України від 17.03.2014 № 1126-VII «Про затвердження Указу Президента України «Про часткову мобілізацію», оголошено про проведення часткової мобілізації.
Згідно з рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», уведеного в дію Указом Президента України від 14.04.2014 № 405/2014, у Донецькій та Луганській областях проводиться антитерористична операція.
Збройні Сили України приймають участь в антитерористичній операції визначеним складом сил і засобів у відповідності до норм Закону України «Про боротьбу з тероризмом».
Відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 №15/2015 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України № 113-VIII від 15.01.2015, з метою підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань України на рівні, що гарантує адекватне реагування на загрози національній безпеці держави, оголошено та зобов`язано провести протягом 2015 року часткову мобілізацію у три черги протягом 210 діб.
Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не визначено чіткого порядку припинення особливого періоду.
Водночас, зазначеним законом України передбачено такий захід як демобілізація комплекс заходів, рішення про порядок і терміни проведення яких приймає Президент України, спрямованих на планомірне переведення національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій на роботу і функціонування в умовах мирного часу, а Збройних Сил України, інших військових формувань, оперативно - рятувальної служби цивільного захисту на організацію і штати мирного часу.
Згідно зі статтею 11 вказаного закону України, рішення про демобілізацію, із внесенням його на затвердження Верховною Радою України, приймає Президент України.
На даний час відповідних рішень Президентом України не приймалося.
Зазначена позиція також викладена в листі Генерального штабу Збройних Сил України від 12.05.2016 № 716/1/352.
Крім цього, питання щодо наявності особливого періоду в державі поза часом проведення мобілізації було предметом судового розгляду.
Вищий адміністративний суд України у постанові від 16.02.2015 (справа № 800/582/14) виходячи із системного аналізу норм Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», зазначив, що закінчення періоду мобілізації не є підставою для припинення особливого періоду.
Ураховуючи вищезазначене, з огляду на зміст заходів мобілізації та демобілізації, визначених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», з 17.03.2014 і по теперішній час, Збройні Сили України функціонують в умовах особливого періоду.
Таким чином, із системного аналізу вищенаведеного вбачається, що на момент укладання ОСОБА_1 контракту про проходження військової служби у Збройних Силах України за контрактом в Україні діяв особливий період, а тому ОСОБА_1 не могли звільнити з роботи на підставі п.3 ст.36 Кодексу законів про працю України, оскільки на нього розповсюджуються гарантії, передбачені статтею 119 цього Кодексу.
До того ж, суд вважає, що відповідач порушив гарантії, передбачені ст.119 КЗпП України збереження місця роботи посади і середнього заробітку.
Конкретно в даному випадку відповідач звільнив ОСОБА_1 з роботи наказом від 26.04.2017 року за №36/к (по особовому складу), тобто коли він вже майже як місяць проходив військову службу у Збройних Силах України за контрактом, про що було достовірно відомо відповідачу. Безпосередньо в день його звільнення відповідач не надав йому наказ про звільнення, а лише через двадцять днів, тобто 16.05.2017 року, поштовим листом спрямував цей наказ на адресу військової частини, де ОСОБА_1 проходив службу. Трудову книжку відповідач не видав позивачу дотепер.
Що стосується поновлення позивача на роботі і стягнення з відповідача середнього заробітку.
Суд вважає, що оскільки звільнення ОСОБА_1 є незаконним, а збереження місця роботи і середнього заробітку є гарантією, то слід поновити позивача на роботі і зобов`язати відповідача виплатити середній заробіток ОСОБА_1 за фактичний час, а саме з моменту його звільнення до поновлення на роботі.
Що стосується строків на оскарження до суду звільнення ОСОБА_1 , суд вважає, що вони пропущені ним з поважних причин з огляду на наступне.
Відповідно до статті 233 Кодексу законів про працю України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Згідно ст.234 Кодексу законів про працю України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.
Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року встановлені статтями 228, 223 КЗпП строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений ст. 233 КЗпП місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.
Судом встановлено, що про існування наказу про звільнення з роботи ОСОБА_1 дізнався безпосередньо у військовій частині, коли отримав його копію від одного з командирів військової частини в поштовому конверті. Звернутися до суду із відповідним позовом у місячний строк він не мав можливості, оскільки у зв`язку із навчанням та проходженням військової служби був обмежений у доступі до правосуддя. Пов`язане це з тим, що військова служба є службою особливого характеру, яка за своєю суттю пов`язана з певними обмеженнями для військовослужбовця: проходження служби у спеціально відведених для цього частинах з обмеженим доступом, їх сувора режимність, особлива регламентованість поведінки військовослужбовця згідно Статуту, сувора субординація та чітке виконання наказів, цілодобове та безперервне несення служби, відсутність звичних умов життя та побуту, звужен¬ня кола людей для спілкування, обмеженість доступу до телекомунікаційних мереж, у тому числі Інтернет-ресурсів, відсутність належного доступу до спеціальної (у даному випадку юридичної) літератури та тощо.
На теперішній час ОСОБА_1 продовжує військову службу за контрактом, та на даний час перебуває на лінії бойових зіткнень в зоні проведення антитерористичної операції в Донецькій області.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що передбачений ст.233 Кодексу законів про працю України місячний строк на звернення до суду із цим позовом пропущений ОСОБА_1 з поважних причин, а тому цей строк може бути поновлений судом у відповідності до ст.234 цього Кодексу.
Що стосується сплати судового збору.
Згідно із п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.
Вимоги позивача напряму пов`язані із поновленням на роботі, а тому ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору.
На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до філії «Енерговантажтранс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс», третя особа Торецькій міський військовий комісаріат про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку підлягає задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави.
Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до філії «Енерговантажтранс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс», третя особа Торецькій міський військовий комісаріат про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку, задовольнити.
Визнати причини пропуску ОСОБА_1 місячного строку на звернення до суду із цим позовом по трудовому спору у справі про звільнення поважними та, відповідно до ст. 234 Кодексу законів про працю України, поновити йому строк на оскарження звільнення з роботи.
Визнати незаконним та скасувати наказ філії «Енерговантажтранс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» від 26.04.2017 року за №36/к (по особовому складу) про звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п.3 ст.36 КЗпП України у зв`язку із прийняттям на військову службу до Збройних Сил України.
Поновити ОСОБА_1 на посаді помічника складача поїздів 3 розряду служби рухомого складу філії «Енерговантажтранс» Товариства з обмеженою відповідальністю Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс».
Стягнути з філії «Енерговантажтранс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток з моменту його звільнення з роботи до поновлення на роботі.
Стягнути з філії «Енерговантажтранс» Товариства з обмеженою відповідальністю «Транспортно-експедиційна компанія «Енерготранс» на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, за письмовою заявою, що подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через суд міста Торецька протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: