У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Хопти С.Ф.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., ШтеликС.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Львівської області від 31 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 3 вересня 2014 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_4 на її користь кошти, витрачені на ремонт будинку АДРЕСА_1 протягом березня-травня 2008 року в сумі 152 488 грн. Після ухвалення вказаного судового рішення відповідачем у період з 29 грудня 2014 року по 8 лютого 2016 року сплачено на її користь 136 402 грн 69 коп., в період з 15 березня 2016 року по 6 квітня 2016 року - 1 900 грн 02 коп. Зазначала, що у зв'язку із несвоєчасним погашенням боргу відповідач має сплатити їй інфляційні втрати та 3 % річних.

Ураховуючи викладене, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь за період з 1 грудня 2014 року по 11 листопада 2015 року інфляційні втрати в розмірі 28 463 грн 58 коп. та 3 % річних в розмірі 1 943 грн 95 коп.; за період з травня 2008 року по грудень 2014 року інфляційні втрати в розмірі 99 696 грн 65 коп., 3 % річних в розмірі 29 753 грн 96 коп., а також понесені нею судові витрати.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 26 квітня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 червня 2016 року вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 31 жовтня 2016 року рішення міськрайонного суду від 26 квітня 2016 року та додаткове рішення суду від 21 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 інфляційні втрати в розмірі 62 136 грн 65 коп. та 3 % річних за невиконання грошового зобов'язання за рішенням суду в розмірі 6 568 грн 95 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відсутні підстави для застосування ст. 625 ЦК України, оскільки позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та 3 % річних у зв'язку із несвоєчасним поверненням коштів як компенсації вартості використаних у ході будівництва незавершеного будівництвом житлового будинку будівельних матеріалів, що не є грошовим зобов'язанням відповідача перед позивачем.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ОСОБА_3, виходив із того, що рішенням суду стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові коти в сумі 152 488 грн, а, відтак, на підставі рішення суду між сторонами виникли грошові зобов'язання у зв'язку із стягненням вартості безпідставно набутого майна відповідачем, а невиконання цього зобов'язання дає підстави для застосування ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані, а наданим суду доказам дана належна правова оцінка (ст. 212 ЦПК України).

Судом установлено, що 4 березня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений попередній договір, за умовами якого сторони домовились у термін до 10 квітня 2008 року укласти договір купівлі-продажу належного ОСОБА_4 незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 та частини земельної ділянки за 93 тис. доларів США.

На виконання умов попереднього договору ОСОБА_3 передала ОСОБА_4 25 280 грн, що було еквівалентно 5 тис. доларам США.

У визначений попереднім договором строк договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку та частини земельної ділянки укладено не було у зв'язку з підвищенням ОСОБА_4 вартості майна.

20 травня 2008 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено ще один попередній договір купівлі-продажу спірного будинку та земельної ділянки, в якому визначено вартість майна в розмірі 210 тис. доларів США та термін укладення основного договору до 30 травня 2008 року.

На виконання умов попереднього договору ОСОБА_5 передала ОСОБА_6 4 800 грн, що було еквівалентно 1 тис. доларів США.

Договір купівлі-продажу на підставі попереднього договору від 20 травня 2008 року між сторонами укладено не було у зв'язку з відмовою ОСОБА_4 від його укладення.

Також судами встановлено, що після укладення першого попереднього договору позивачами у період березень-травень 2008 року з відома та дозволу ОСОБА_4 було проведено ряд робіт з добудови незавершеного будівництвом житлового будинку, а саме: замінено дах, поштукатурено стіни, замінено вікна та двері, тощо.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи будинку від 29 вересня 2011 року № 1101 вартість ремонтно-будівельних робіт у незавершеному будівництвом житловому будинку АДРЕСА_1 виконаних на даному об'єкті на замовлення ОСОБА_3 та ОСОБА_5 протягом березня-травня 2008 року та згідно з актом виконаних робіт становить 1 52 488 грн, вартість незавершеного будівництвом житлового будинку АДРЕСА_1 готовністю 45,14 % станом на 4 березня 2008 року становила 429 374 грн; вартість незавершеного будівництвом вказаного житлового будинку готовністю 61,2 % станом на 30 травня 2008 року становила 581 862 грн; а станом на 10 вересня 2009 року - 727 328 грн.

10 вересня 2009 року ОСОБА_4 відчужив незавершений будівництвом житловий будинок АДРЕСА_1 ОСОБА_7

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2012 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, треті особи: приватний нотаріус Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_8, Тернопільське районне госпрозрахункове бюро технічної інвентаризації про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 32 364 грн та на користь ОСОБА_5 13 тис. грн. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2013 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 25 грудня 2012 року в частині стягнення витрат на завершення будівництва житлового будинку скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, ОСОБА_5 Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 213 753 грн 26 коп. У решті позову відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ 3 вересня 2014 року рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2013 року змінено в частині стягнення вартості безпідставно набутого майна та зменшено розмір стягнутих з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 коштів з 213 753 грн 26 коп. до 152 488 грн. У решті рішення апеляційного суду Львівської області від 27 листопада 2013 року залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов'язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов'язанням.

Згідно із ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, установлених ст. 11 цього Кодексу, відповідно до ч. 5 якої у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов'язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов'язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

Ухвалюючи рішення про застосування положень ст. 625 ЦК України, апеляційний суд виходив з того, що у зв'язку зі стягненням на підставі рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 вересня 2014 року з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 коштів в розмірі 152 488 грн між сторонами виникли грошові зобов'язання.

Такі висновки суду відповідають правовій природі грошового зобов'язання та визначеним законодавством підставам для їх виникнення.

Відповідно до положень ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов'язання виникають наслідки, передбачені цієї статтею.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 6 липня 2016 року № 6-1946цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Отже апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що на підставі судового рішення між сторонами виникло грошове зобов'язання у зв'язку зі стягненням вартості безпідставно набутого відповідачем майна, а невиконання такого зобов'язання зумовлює застосування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 31 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.Ф. Хопта

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В.Закропивний

С.П.Штелик