Ухвала іменем україни
18 жовтня 2017 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Завгородньої І.М., Мазур Л.М.,Писаної Т.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про стягнення інфляційних витрат, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 на рішення апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 звернулися до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 на користь позивачів по 116 180 грн 42 коп. боргу на підставі договору позики, згідно з умовами якого в 2006 році відповідачі отримали в позику від позивачів 40 000 доларів США зі строком повернення до 27 листопада 2007 року зі сплатою 24% річних.

Рішенням Іллічівського міського суду від 22 січня 2014 року у зв'язку з неповерненням боргу стягнуто з відповідачів на їх користь відсотки за користування грошовими коштами за період з 01 листопада 2013 року по 30 квітня 2015 року в загальній сумі 167 883 грн 45 коп., тобто по 55 961 грн 80 коп. з кожного.

Оскільки боржниками зобов'язання по сплаті коштів не виконувались, за виключенням ОСОБА_11, який сплатив стягнуті за рішеннями суду кошти 09 червня 2015 року, позивачі просили стягнути інфляційні втрати від суми заборгованості за період з січня 2012 року по листопад 2015 року з ОСОБА_10 і ОСОБА_12, та за період з січня 2012 року по травень 2015 року - з ОСОБА_11

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 21 березня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 в рівних частках інфляційні витрати: з ОСОБА_10 розмірі - 134 352 грн 23 коп., з ОСОБА_11 - 130 163 грн 27 коп., з ОСОБА_12 - 130 163 грн 27 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2016 року рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про стягнення інфляційних витрат в частині стягнення з ОСОБА_10 грошових коштів у зв'язку з інфляційними витратами та судового збору скасовано, та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позову.

В іншій частині рішення залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В касаційній скарзі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 просять скасувати рішення суду апеляційної інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_10, залишити в силі в цій частині рішення місцевого суду, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

В іншій частині рішення апеляційного суду не оскаржується та в касаційному порядку не переглядається (ст. 335 ЦПК України).

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи інфляційні витрати з ОСОБА_10, виходив із доведеності факту отримання відповідачами у борг від позивачів коштів у розмірі 40 000 доларів США, які ними не повернуто.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині вимог банку до ОСОБА_10 та відмовляючи у задоволенні позову у цій частині, виходив з того, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2016 року було визнано недійсним укладений між сторонами договір позики в частині укладення цього договору з ОСОБА_10 про отримання останнім грошових коштів у розмірі 40 000 доларів. Рішення набрало законної сили, а встановлені ним обставини при розгляді даної справи не підлягають доказуванню (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Такі висновки суду є правильними та відповідають встановленим у справі обставинам.

Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 19 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_12 на користь ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 по 116 180 грн 42 коп. боргу.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 березня 2016 року скасовано рішення Київського районного суду м. Одеси від 19 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: ОСОБА_11, ОСОБА_12, про визнання недійсним договору позики. Ухвалене нове рішення, яким договір позики від 27 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 і ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 визнано недійсним у частині укладання цього договору з ОСОБА_10 Зокрема судом встановлено, що ОСОБА_10 не отримував кошти за вищевказаним договором позики та його не підписував. Рішення набрало законної сили.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки договір позики від 27 листопада 2006 року, укладений між сторонами визнаний недійсним у частині укладання цього договору з ОСОБА_10 про отримання ним грошових коштів у розмірі 40 000 доларів США, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для стягнення з останнього грошових коштів у вищевказаному розмірі.

Із матеріалів справи та змісту оскаржуваного судового рішення не вбачається, що судом при розгляді скарги допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а судове рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 відхилити.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: І.М. Завгородня
Л.М. Мазур
Т.О. Писана
О.В. Попович