Справа № 369/6540/16-ц Головуючий у І інстанції Усатов Д. Д.
Провадження № 22-ц/780/5041/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 31.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

31 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді - Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Лівінського С.В.,

при секретарі Вергелес О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2017 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, які обґрунтовувала тим, що 01 вересня 2014 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_2 написав розписку, в якій встановлювався розмір позики та засвідчувався факт передання позивачем та отримання відповідачем грошової суми у розмірі 13 430 доларів США.

Зазначав, що відповідач був зобовязаний повернути грошові кошти в строк до 31 березня 2015 року. Проте, в зазначений час відповідач грошові кошти не повернув, а вимоги позивача про повернення коштів ігнорує.

03.02.2016 року позивач надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення грошових коштів за договором позики, але ця вимога була проігнорована відповідачем.

Позивач зазначав, що станом на 01.07.2016 року заборгованість відповідача склала 333332 грн. 60 коп.,

Просив суд стягнути з відповідача на його користь основну суму боргу у розмірі 333 332 грн. 60 коп.; 12 547 грн. 92 коп. - 3 % річних; 84 288 грн. 90 коп. - інфляційних втрат; 152 666 грн. 33 коп. - неустойки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суму боргу в розмірі 333 332 грн. 60 коп.; 3% річних у розмірі 12 547 грн. 92 коп.; індекс інфляції у розмірі 84 288 грн. 90 коп. та неустойку в розмірі 152 666 грн. 33 коп.

Також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 5 829 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що поворотна фінансова допомога не була повернута позивачу.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Згідно ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Поворотній фінансовій допомозі у ЦК України відповідає договір позики, особливості укладання якого врегульовані статтями 1046-1053 ЦК України.

Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики)або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

Судом першої інстанції встановлено, що 01.09.2014 року між сторонами укладено договір поворотної фінансової допомоги.

Відповідно до п.1.1. договору поворотної фінансової допомоги позивач зобовязується надати відповідачу поворотну безпроцентну фінансову допомогу в розмірі 13430 доларів США, а відповідач зобовязується повернути зазначену суму в порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 2.2.1. договору поворотної фінансової допомоги, позика надається строком до 31.03.2015 року.

Відповідно до п.2.2.2. договору поворотної фінансової допомоги у випадку затримки в поверненні коштів більше семи календарних днів, відповідач сплачує позивачу неустойку в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно повернутих коштів за кожен день прострочення.

На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_2 написав розписку від 01.09.2014 року, в якій встановлювався розмір позики та засвідчувався факт передання позивачем та отримання відповідачем грошової суми у розмірі 13 430 доларів США.

Встановлено, що відповідач не підтверджує укладення договору поворотної фінансової допомоги між ним та відповідачем. Зокрема зазначив, що розписка була написана ним під тиском та погрозами зі сторони ОСОБА_3

Жодного належного та допустимого доказу (в розумінні ст.57-59 ЦПК України, ст.545 ЦК України), виконання відповідачем боргових зобов'язань перед позивачем стороною відповідача суду не надано.

В п.27 Постанови №2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що зважаючи на принцип процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Згідно зі ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно з пунктом 2.2.2. Договору сторони визначили, що при порушенні строку повернення позики, позичальник повинен сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1% від розміру позики, що підлягає поверненню, за кожний день прострочення її повернення.

Позивач просив стягнути з відповідача неустойку за період прострочення від 01.04.2015 року до 01.07.2016 року включно, що становить: 152 666 грн. 33коп.

За ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи ту обставину, що поворотна фінансова допомога не була повернута позивачу, суд вірно вважав, що з відповідача підлягала до стягнення сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за час прострочення від 01.04.2015 року до 01.07.2016 року включно, вказаний позивачем, а також три проценти річних від простроченої суми за період від 01.04.2015 року до 01.07.2016 року виходячи з наведеного судом розрахунку.

Так, згідно розрахунку суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за період від 01.04.2015 року з відповідача на користь позивача підлягали стягненню інфляційних втрати у сумі 84288 грн. 90 коп. (333 332 грн. 60 коп. (сума боргу) - 417 621 грн. 50 коп. (сума боргу з урахуванням інфляції) = 84 288 грн. 90 коп., з якої:

середній показник індексу інфляції квітень 2015 року - травень 2016 року становить: 125,287 %.

три проценти річних від простроченої суми за період від 01.04.2015 року до 01.07.2017 року становить: 3%*333332 грн. 60 коп.*100%/365=12 547 грн. 92 коп.

Виходячи з вищенаведеного, суд вірно вважав, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати в сумі 84 288 грн. 90 коп. та три проценти річних в сумі 12 547 грн. 92 коп.

Як вірно зазначив суд та вбачається з матеріалів справи, як на час звернення позивача з даним позовом до суду, так і протягом розгляду даної справи відповідач не виконав взяті на себе за договором поворотної фінансової допомоги зобов'язання, грошові кошти позивачу відповідно до умов договору не повернув, а доказів повернення грошових коштів відповідачем суду не надано, а тому вимоги позову про стягнення сум боргу у передбачені договорами та законом спосіб відповідно до положень ч.2 ст.625 ЦК України, обов'язок повернення яких визначений ч.1 ст.1050 ЦК України, є правомірними.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов також вірного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 5 829 грн.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позову. За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 19 вересня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.І. Олійник

Судді: Р.В. Березовенко

ОСОБА_4