КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/7551/16-ц
Провадження № 2/552/1691/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.10.2017 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді Турченко Т.В.

При секретарі - Силка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2016 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свій позов тим, що 15.07.2016 року між нею та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір підряду, згідно умов якого замовник доручає, а підрядник зобовязується на власний ризик виконати у відповідності до умов цього договору роботу, а саме виконання будівельно-оздоблювальних робіт по житловому будинку за адресою вулиця Білоцерківська, будинок №12 в місті Полтава. Згідно завдання замовника, останній зобовязується прийняти цю роботу та оплатити її. Кінцевим терміном виконання робіт та надання акту виконаних робіт з відповідними додатками та калькуляцією є 15.09.2016 року. Станом 29.12.2016 року договір невиконаний, акт виконаних робіт не наданий, а виконавець переховується. В звязку з чим просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди заборгованість в розмірі 685 000 грн., яка складається із прямих збитків у розмірі 295 000 грн. (з урахуванням коштів, які були отримані відповідно розписок, прострочених строків та підвищення цін на будівельні матеріали і роботи по демонтажу і монтажу, додаткових витрат, пов»язаних з проведенням експертиз, консультуванням з фаховими експертами та укладанням угоди з адвокатом у загальній сумі 120 000 грн., витрат на проїзд та втраченої вигоди, пов»язаної з планами завершити будівництво на кінець 2016 року по діючим цінам на 2016 рік у розмірі 30-50% (150 000 грн.), оскільки з підвищенням мінімальних заробітних плат у 2017 році та ціни на будівельні матеріали і роботи підвищаться у рази), а також моральну шкоду у розмірі 120 000 грн., а також просила стягнути сплачений при поданні позовної заяви судовий збір.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 і ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали повністю, просили їх задовольнити з підстав, що викладені у позовній заяві. ОСОБА_1 суду пояснила, що відповідач не виконувала будівельні роботи по договору підряду, кошти на проведення робіт по договору відповідачу не передавала. Роботи по будівництву будинку виконував ОСОБА_5, якому вона передавала кошти в сумі 228 000 грн., з яким вона обговорювала всі питання по будівництву.

Представник відповідача ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, просив відмовити у задоволенні позовних вимог. Представник відповідача надав суду заперечення на позов, підтримав їх у судовому засіданні та пояснив, що позивач не передавала кошти відповідачу на будівництво, а тому відповідач була позбавлена можливості виконувати умови договору. Також посилався на те, що позивач не надала суду жодного доказу у підтвердження позовних вимог по кожній позиції, заявлених нею вимог. Щодо моральної шкоди, то законом не передбачений такий вид відповідальності, як моральна шкода по вказаним правовідносинам, як не містять такої відповідальності і умови договору, сам договір не містить такої норми.

Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_7, які залучені до участі у справі ухвалою суду від 17.10.2017 року у судове засідання не з»явились, надали суду заяву про розгляд справи у їхню відсутність, просили відмовити у задоволенні позовних вимог.

Суд, заслухавши позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_6, допитавши свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 15.07.2016 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було укладено договір підряду (а.с.8а).

Приписами ч.3 статті 10, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що на кожну сторону у цивільному процесі покладається обов»язок надати докази та довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу задоволення позовних вимог та заперечень на них.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила суду, що відповідач не виконувала будівельні роботи по договору підряду, кошти на проведення робіт по договору відповідачу не передавала, вказані роботи виконували інші особи, яким вона сплачувала кошти за проведення робіт і за будівельні матеріали.

Позивач не надала суду жодного доказу у підтвердження того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 перебували на час виконання будівельних робіт з відповідачем у трудових відносинах, чи виконували роботи по цивільно-правовому договору, а також доказів щодо підтвердження повноважень наданих відповідачем вказаним особам на проведення будівельних робіт.

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував ту обставину, що ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були уповноважені відповідачем на виконання будівельних робіт по спірному договору підряду, чи перебували з відповідачем у трудових відносинах.

Суд роз»яснив позивачеві та її представникам вимоги ч.4 ст.10 ЦПК України про наслідки невчинення процесуальної дії, такої як заміна відповідача чи залучення осіб, які проводили будівельні роботи та отримували кошти співвідповідачами по справі, однак вони наполягали на задоволенні своїх позовних вимог тільки до ОСОБА_2, пояснивши, що оскільки ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5, то вона повинна нести відповідальність за виконані ним роботи по будівництву.

Частина 1 статті 33 ЦПК України не передбачає можливості заміни позивача за ініціативою суду.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позовна заява ОСОБА_1, яку вона повністю підтримала під час розгляду справи, та надані нею та її представниками пояснення щодо заподіяння їй матеріальної шкоди у розмірі 295 000 грн., не містять обґрунтувань по кожній окремій позиції заподіяння їй такої шкоди, розміру шкоди по кожній позиції, не наведені розрахунки та взагалі не надані жодні докази у підтвердження заподіяння такої шкоди.

Аналогічна позиція позивача та її представника, щодо вимог про стягнення додаткових витрат, пов»язаних з проведенням експертиз, консультуванням з фаховими експертами та укладанням угоди з адвокатом у загальній сумі 120 000 грн., витрат на проїзд та втраченої вигоди, пов»язаної з планами завершити будівництво на кінець 2016 року по діючим цінам на 2016 рік у розмірі 30-50% ( 150000 грн.), так по кожній позиції позивач та її представники не могли пояснити суду розмір додаткових витрат та надати будь-які докази у підтвердження понесених додаткових витрат по кожній позиції окремо.

Неякісне виконання робіт позивач та її представники обґрунтовують висновком експертного будівельно-технічного дослідження від 24.10.2016 року ПП «Центр незалежної оцінки та експертизи».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про судову експертизу» судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду. Водночас і згідно з частиною першою статті 41 ГПК експертиза призначається для з'ясування питань, що потребують спеціальних знань. Із сукупності наведених норм матеріального і процесуального права вбачається, що неприпустимо ставити перед судовими експертами правові питання, вирішення яких чинним законодавством віднесено до компетенції суду, зокрема, про відповідність окремих нормативних актів вимогам закону, про правову оцінку дій сторін тощо.

Не може, в розумінні статті 1 Закону України «Про судову експертизу» вважатися актом судової експертизи висновок спеціаліста, наданий заявникові (юридичній чи фізичній особі) на підставі його заяви, - навіть якщо відповідний документ має назву "висновок судового експерта" або подібну до неї, оскільки особа набуває прав та несе обов'язки судового експерта тільки після одержання нею ухвали про призначення експертизи.

В пункті 3 постанови Пленуму Вищого господарському суду України 23.03.2012 року №4 «Про деякі питання практики призначення судової експертизи» також вказано на необхідність застосування Закону України «Про судову експертизу» при розгляді справ.

З даного експертного дослідження вбачається, що він був проведений за заявою позивача 24 жовтня 2016 року, без участі виконавця робіт. Відповідач заперечує будь-яку свою причетність до виконання вказаних робіт, що також підтверджується поясненнями позивача у судовому засіданні.

Крім того, за приписами частини першої статті 853 ЦК України замовник зобов'язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові.

Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

Відповідно до частини четвертої статті 882 ЦК України передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами. У разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною.

Отже, відповідно до норм чинного законодавства підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.

В свою чергу, обов'язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.

Аналізуючи вказані норми права слід дійти до висновку про те, що під час виконання договору підряду замовник зобовязаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків, негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки та зобовязаний оплатити виконані підрядником роботи.

Як встановлено в судовому засіданні, акт виконаних робіт між сторонами не укладався, ОСОБА_1 не приймала у відповідача роботи по договору підряду, не заявляла про недоліки проведених робіт, а тим більше в судовому засіданні підтвердила ту обставину, що відповідач жодних робіт по договору не виконувала.

Судом також встановлено, що після проведення будівельних робіт виконавцем робіт, ОСОБА_1 були проведені взаєморозрахунки щодо оплати будівельних робіт та матеріалів.

Так, 28 вересня 2016 року ОСОБА_1 отримала повернення коштів у розмірі 40 000 грн. за будівництво по вулиці Білоцерківській, 12 в місті Полтава. а 12.10.2016 року отримала ще 35 000 грн. від виконавця робіт. При цьому ОСОБА_1 видала виконавцю робіт розписки про отримання нею вказаних коштів та констатувала у розписках, що вона не має до відповідача та виконавця робіт претензій ні моральних, ні матеріальних, що дає підстави дійти до висновку про те, що ОСОБА_1 прийняла виконані роботи з будівництва та провела взаєморозрахунки з виконавцем робіт і при цьому жодних претензій до виконаних робіт не мала, про що зазначила у вказаних розписках. Будь-яких вимог щодо недоліків у виконаних роботах вона до виконавця робіт та відповідача, на час проведення взаєморозрахунків, не заявляла, а, отже, після вказаних дій втратила право, відповідно до приписів частини першої статті 853 ЦК України, втратила право у подальшому посилатися на відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі.

ОСОБА_1 тільки 27 жовтня 2016 року направила поштою претензію щодо якості та строків виконаних робіт (а.с.9-12), однак матеріали справи не містять доказів у підтвердження отримання цієї претензії відповідачем.

Виходячи з вищевикладеного, підстав для задоволення позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 295 000 грн., суд не вбачає.

Позовні вимоги про стягнення упущеної вигоди позивачем також не обґрунтовані і у судовому засіданні позивач та її представники не могла пояснити в чому полягає упущена вигода, який її розмір та не надали жодного доказу у підтвердження вказаних позовних вимог.

Упущеною вигодою за змістом статті 22 ЦК та частини 2 статті 224, статті 225 ГК вважаються доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене, а друга сторона додержувалася правил здійснення господарської діяльності.

Відшкодування збитків (упущеної вигоди) є видом цивільно-правової відповідальності.

У вирішенні спорів про відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди суди повинні дослідити, чи могли такі збитки бути реально понесені позивачем та чи вживав позивач заходів щодо їх відшкодування.

Відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Саме на позивача покладається обов»язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані в разі виконання умов договору підряду.

Позивач повинен довести також, що він міг і повинен був отримати визначені доходи, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в цій частині не підтверджені відповідними документами, що свідчили б про конкретний розмір прибутку, який вона могла б отримати, а, отже, такі вимоги є теоретичними, нічим конкретно не підтверджені та не обґрунтовані, та не можуть бути задоволені.

Не надано позивачем жодного доказу у підтвердження витрат на проїзд у судове засідання.

Під час заочного розгляду справи ОСОБА_1 не була присутньою у судовому засіданні.

Жодних доказів у підтвердження вартості проїзду позивача у судове засідання чи її представника суду не надано.

Статтею 85 ЦПК України передбачено: ч.1. Витрати, пов»язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Ч.2 Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. Ч.3 Граничний розмір компенсації за судовим рішенням витрат сторін та їх представників, що пов»язані з явкою до суду, встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, а, отже, підстави для задоволення вказаних вимог відсутні.

Щодо вимог про стягнення коштів за надання правової допомоги, то позивач також не надала суду письмових доказів у підтвердження понесених нею вказаних витрат.

Крім того, її представник під час заочного розгляду справи був відсутній, представники, які приймали участь у розгляді справи у загальному порядку, також не надали жодних квитанцій. Договорів та розрахунків про вартість та об»єми надання ОСОБА_1 правової допомоги.

Витрати на правову допомогу відшкодовуються стороні у разі задоволення її позовних вимог, відповідно до частини задоволених вимог, а оскільки суд відмовляє позивачеві у задоволенні позовних вимог, то вказані вимоги, а також вимоги про стягнення сплаченого судового збору не підлягають задоволенню.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки ні договором, ні законом, стягнення такої шкоди не передбачено.

В правовій позиції Верховного Суду України (Постанова від 09 листопада 2016 року по справі №6-1575цс16) роз»яснено: «Застосування положень статті 1167 ЦК України для стягнення моральної шкоди у випадку порушення договірних зобовязань неможливе, оскільки правила вказаної статті регулюють позадоговірні (деліктні) відносини.

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобовязань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобовязання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно зі статтею 611 ЦК України в разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі мають право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Положення статті 1167 ЦК України на відносини, які виникли із договору, не поширюються, оскільки регулюють позадоговірні (деліктні) відносини.

Не є підставою для задоволення позовних вимог показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, оскільки вони не підтвердили того, що саме відповідач виконувала будівельні роботи, отримувала кошти за вказані роботи, що ці роботи нею були виконані неякісно.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.4-14, 60, 209, 213-215, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити за недоведеністю.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний термін з дня отримання копії рішення.

Суддя Турченко Т.В.