Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/9193/16-ц Головуючий у 1-й інст. Шалота К. В.
Категорія 39 Доповідач Галацевич О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Галацевич О.М.

суддів Борисюка Р.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1,

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 серпня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 11 серпня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_1

В обґрунтування апеляційної скарги вказав, що позивач вважав заповіт від 09.08.2012 скасованим, оскільки після смерті спадкодавця відповідачка повідомила його про наявність заповіту виключно на її імя на все спадкове майно. Тому, вважає помилковим висновок суду про те, що позивач знав про наявність заповіту від 09.08.2012 та свідомо пропустив строк для прийняття спадщини. Також, на його думку, судом при вирішенні спору не враховано, що відповідачка свідомо приховала наявність чинного заповіту, обманом змусила ОСОБА_1 оформити на її імя довіреність на оформлення частки спадщини останнього та умисно не подала відповідну заяву нотаріусу. Крім того, нотаріус не повідомив позивача про наявність заповіту, що унеможливило прийняття ним спадщини. Вважає, що відмова у задоволенні позову ОСОБА_1 порушує права останнього, гарантовані Протоколом №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки у такий спосіб позивача юридично позбавлено права власності на майно, що заповіла йому рідна баба.

Заслухавши доводи осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що остання підлягає відхиленню, враховуючи наступне.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено поважних причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, що перешкоджали йому звернутись до нотаріуса із відповідною заявою у встановлений законом шестимісячний строк.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду, оскільки він відповідає нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, узгоджується із дослідженими судом доказами та встановленими обставинами справи.

Так, за загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. ст. 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї правової норми поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом першої інстанції встановлено, що 09.08.2012 ОСОБА_5 склала заповіт, яким заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 у рівних частках - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а земельну ділянку № 296 у Пряжівському масиві товариства «Трудівник» Сінгурівської сільської ради Житомирського району Житомирської області ОСОБА_2 Вказаний заповіт посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_3 (а. с. 41).

01.08.2014 ОСОБА_5 померла (а. с. 7).

28.10.2016 ОСОБА_1 звернувся до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 56). Цього ж числа нотаріус відмовив йому у вчиненні даної нотаріальної дії у звязку із тим, що спадкоємець протягом шести місяців з дня смерті спадкодавця не подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 59).

Як поважну причину пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця та підставу для задоволення позову про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, позивач зазначив відсутність інформації про наявність заповіту на його імя та вказав, що про його існування він дізнався від нотаріуса лише 28.10.2016.

Разом з тим, допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили факт обізнаності позивача про існування заповіту та його зміст. Такі ж пояснення надала у судовому засіданні ОСОБА_3 приватний нотаріус, яка посвідчувала заповіт, складений ОСОБА_5 Остання зазначила, що заповідач після складання заповіту ознайомила ОСОБА_1 з його змістом.

Відтак, встановивши, що позивач був обізнаний про факт складання 09.08.2012 його бабою ОСОБА_5 заповіту, його зміст, а саме включення його до складу спадкоємців спадкового майна, про факт смерті спадкодавця, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини та відмову у позові.

Доводи позивача про поважність причин пропуску строку подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 належними та допустимими доказами не підтверджені, висновків суду першої інстанції не спростовують і на законність ухваленого рішення не впливають.

Також не свідчать про поважність причин пропуску зазначеного строку посилання ОСОБА_1 на зловживання відповідачкою ОСОБА_2 своїми правами як спадкоємця за заповітом та невиконання останньою обовязків за довіреністю, оскільки будь-яка інформація повідомлена ОСОБА_2 позивачу, у тому числі і щодо наявності чи відсутності на його імя заповіту, могла бути ним перевірена у встановленому порядку, а ризик виконання обовязків за довіреністю довіреною особою несе сам довіритель. Крім цього, як правильно зазначив суд першої інстанції, довіреність позивачем видана відповідачці після спливу встановленого законодавством шестимісячного строку для прийняття спадщини.

За обставин встановлення судом факту обізнаності позивача про відкриття спадщини та існування заповіту, доводи ОСОБА_1 про не повідомлення його нотаріусом про ці обставини, є такими, що на правильність ухваленого рішення не впливають.

Посилання позивача на порушення його прав, визначених Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, та права власності на спадкове майно не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Оскільки оскаржуване рішення ухвалене відповідно до вимог чинного законодавства, позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог, то підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування зазначеного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 11 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді: