У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Завгородньої І.М., Попович О.В.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 , військової частини НОМЕР_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування, за касаційною скаргою військової частини НОМЕР_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року,
в с т а н о в и л а:
У травні 2016 року Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі - МТСБУ) звернулося до суду з позовом, який уточнило в ході розгляду справи, та остаточно просило стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_1 та військової частини НОМЕР_1 на свою користь в порядку зворотної вимоги збитки у розмірі 50 000 грн, витрати на правову допомогу 2 000 грн, витрати по сплаті аварійного комісара 1 030 грн та судовий збір.

На обґрунтування позовних вимог МТСБУ посилалося на те, що 09 березня 2014 з вини ОСОБА_1 , який керував автобусом «ПАЗ 3205», д.н.з. НОМЕР_2 , сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП), в результаті якої було пошкоджено автомобіль «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_2 .

Вина ОСОБА_1 у скоєнні ДТП підтверджується постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 квітня 2014 року, а розмір збитків, завданих внаслідок ДТП власнику автомобіля «Opel Vectra», д.н.з. НОМЕР_3 , відповідно до звіту № 15/03/2014 про оцінку вказаного автомобіля становить 50 305 грн 10 коп.

Позивач вказував, що ОСОБА_2 , з метою отримання відшкодування шкоди, звернувся до МТСБУ з відповідною заявою, а оскільки ОСОБА_1 , який на момент ДТП керував автомобілем, не мав договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності транспортних засобів, тому у зв`язку з настанням події, передбаченої п. п. «а» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», МТСБУ здійснило виплату відшкодування потерпілій особі в розмірі 50 000 грн.

Посилаючись на те, що після проведення виплати ОСОБА_2 у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до відповідачів, МТСБУ просило задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2017 року, з урахуванням ухвали цього ж суду про виправлення описки від 01 лютого 2017 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з військової частини НОМЕР_1 на користь МТСБУ в порядку регресу 50 000 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 2 000 грн, витрати на послуги аварійного комісару 1 030 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2016 року в частині стягнення з військової частини НОМЕР_1 на користь МТСБУ 2 000 грн у відшкодування витрат на правову допомогу скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено за недоведеністю.

В інші частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі військова частина НОМЕР_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв`язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Суд першої інстанції, стягуючи з військової частини НОМЕР_1 на користь МТСБУ в порядку регресу 50 000 грн та витрати на послуги аварійного комісару у розмірі 1 030 грн, з висновком якого в цій частині погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі, застосувавши норми матеріального права, які їх регулюють, та виходив з того, що на час скоєння ДТП відповідач ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з військовою частиною НОМЕР_1 і ДТП сталася саме з вини останнього, що підтверджується постановою суду від 02 квітня 2014 року, а тому через відсутність у військової частини полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності наземного транспортного засобу, завдану шкоду потерпілому було відшкодовано МТСБУ, у зв`язку з чим воно набуло права регресної вимоги до власника автобуса «ПАЗ 3205», у зв`язку із чим суд дійшов обґрунтованого висновку, що саме військова частина НОМЕР_1 повинна нести відповідальність за завдану шкоду перед МТСБУ в порядку регресу.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу, вмотивовано виходив з того, що МТСБУ не надано доказів щодо оплати правової допомоги, пов`язаних із розглядом судової справи, а тому вказані суми не підлягають стягненню.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в апеляційній скарзі, та не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішень, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:
Касаційну скаргу військової частини НОМЕР_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 січня 2017 року в частині, яка не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 13 березня 2017 року залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

І.М. Завгородня

О.В. Попович