Справа №:461/7593/17
Провадження №: 6/461/248/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2017 р. Галицький районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Городецької Л.М.,

при секретарі Думичі Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові подання старшого державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и в :

Старший державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання зобовязань про стягнення з останнього на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 в сумі 500 грн. щомісячно, починаючи з 28.11.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

У судове засідання державний виконавець не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про дату та час розгляду справи. У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Судом встановлено, що на виконанні у Шевченківському відділі державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області знаходиться виконавче провадження №41654262 про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в сумі 500 грн. щомісячно, починаючи з 28.11.2013 року до досягнення дитиною повноліття.

Постановою державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби міста Львів Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_1 відкрито виконавче провадження ВП №41654262 від 27.01.2014 року.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на дану норму Конституції України, слід прийти до висновку, що обмеження особи права вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, є обмеженням її конституційного права на свободу пересування, гарантованого державою.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням до виконання зобов'язань.

Згідно з п.19 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобовязань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Частиною 1 ст.377-1 ЦПК України передбачено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду. Саме невиконання боржником зобовязання не свідчить про вчинення ним навмисних дій щодо ухилення від виконання такого. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні подання слід відмовити.

Керуючись ст.377-1 ЦПК України, ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 року з наступними змінами та доповненнями, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзд в Україну громадян України» від 21.01.1994 року з наступними змінами, суд

у х в а л и в :

В задоволенні подання відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Л.М. Городецька