Ухвала

іменем україни

04 жовтня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - на заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, посила.чись на те, що 19 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній надано кредит у розмірі 2 тис. доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Посилаючись на неналежне виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, із урахуванням уточнених позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з відповідачки заборгованість у розмірі 88 839 грн 12 коп., що еквівалентно 6 854,87 доларів США.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 88 839 грн 12 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржувані судові рішення не повністю відповідають зазначеним вимогам закону.

Судами встановлено, що 19 квітня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 2 тис. доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 21,96 % річних.

У зв'язку з неналежним виконанням взятих на себе зобов'язань у відповідачки станом на 31 березня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 8367,97 доларів США, яка за виключенням суми у розмірі 1 882,99 доларів США, що була стягнута на підставі судового наказу, виданого Білоцерківським міським судом Київської області від 29 лютого 2008 року, становить 6 854,89 доларів США, що еквівалентно 88 839 грн. 12 коп.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд виходив із того, що позичальник не виконує взятих на себе зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка повинна бути стягнута з неї.

Проте з висновками судів повністю погодитися не можна.

Згідно з ч. 1 ст. 158 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається у судовому засіданні з обов'язковим повідомленням осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом із нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. У разі відсутності адресата особа, що доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення. Вручення судової повістки представникові особи, яка бере участь у справі, вважається врученням повістки й цій особі.

Суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких немає відомостей, що їм вручені судової повістки (п. 1 ч. 1 ст. 169 ЦПК України).

Відомості про те, що відповідачка була належним чином повідомлена про розгляд справи у суді першої інстанції 21 жовтня 2014 року у справі відсутні.

З матеріалів справи, зокрема рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке міститься у матеріалах справи на а. с. 54, вбачається, що навпроти графи «особисто» зазначене прізвище «Кривенда» (без ініціалів), а навпроти графи «Розписка в одержанні» - відсутній підпис особи, що одержала поштове відправлення.

Крім того, у матеріалах справи наявні довідки про те, що з 21 жовтня 2014 року до 13 листопада 2014 року відповідачка перебувала на стаціонарному лікуванні у психіатричному відділенні з приводу шизофренії параноїдної форми.

Частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

На вказане вище суд першої інстанції уваги не звернув, зазначивши, що відповідачка була належним чином повідомлена про час та місце судового засідання, яке відбулось 21 жовтня 2014 року, розглянув справу та ухвалив заочне рішення за відсутності ОСОБА_5 та її представника, щодо яких відсутні докази повідомлення належним чином про час та місце розгляду справи, чим порушив її конституційне право на участь у судовому розгляді, не забезпечив їй можливості обґрунтувати свої твердження щодо позову і, таким чином, не взяв до уваги вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що у 2008 році Білоцерківським міськрайонним судом Київської області був виданий судовий наказ від 29 лютого 2008 року у справі № 2-H-76, згідно з яким з ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за договором про відкриття карткового рахунку та обслуговування кредитної картки у розмірі 15 045 грн 11 коп.

Вищезгаданий судовий наказ перебував на виконанні у відділі державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції (а. с. 165).

Проте, суд першої інстанції, вирішуючи спір, зазначені обставини не перевірив та не встановив, на яку суму був виданий судовий наказ від 29 лютого 2008 року, чи був він виконаний, чи були припиненні зобов'язання за кредитним договором у зв'язку з його виконанням.

Апеляційний суд на порушення ст. ст. 303, 315 ЦПК України вказаних порушень норм матеріального та процесуального права не виправив, не дав відповіді на всі доводи апеляційної скарги та їх не спростував, дійшов передчасного висновку про залишення без змін рішення суду першої інстанції.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 18 жовтня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта