Справа № 482/317/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

17 жовтня 2017 року м. Нова Одеса

Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого судді Ітріна М.В., секретаря судового засідання Шведової Я.О., розглянувши у відкритому у судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк (далі Банк) до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

13 лютого 2014 р. Банк звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача. Свої вимоги, які в подальшому уточнив, обґрунтовував тим, що 23.10.2007 р. між ним та ОСОБА_1 укладено кредитний договір без номера, відповідно до якого відповідачу надано кредит в сумі 3 000 грн., у виді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 24,00 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Зазначили, що боржник свої зобовязання по Договору не виконує. Станом на 23.01.2014 р. загальна заборгованість за кредитним договором склала 20 926 грн.

З посиланням на статті 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України просили стягнути заборгованість по кредиту та судові витрати по справі.

В судове засідання представник позивача не зявився, але надав суду письмову заяву, в якій просив вимоги задовольнити, а позов розглянути за його відсутності.

Відповідач у судове засідання не зявилася, але надала суду письмову заяву, в якій вимоги не визнала і просила відмовити в їх задоволенні. Так, стверджує, що не підписувала Умови та Правила надання банківських послуг, які нібито є невідємною частиною укладеного кредитного договору і не була ознайомлена з ними.

Вказала, що сплата послуг за комісію не незаконною, оскільки відповідно до п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту (затверджені Постановою правління Національного банку України від 10 травня 2007 р. № 168), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь.

Також зазначила, що вимоги в частині стягнення штрафу (фіксована частина) задоволенню не підлягають мотивуючи тим, що штраф повинен обчислюватися у відсотках, а не у твердій грошовій сумі, з огляду на ч. 2 ст. 549 ЦК України.

Крім того заявила, що борг по відсоткам, комісіям та штрафам здійснено банком за межами позовної давності.

Дослідивши обставини справи і перевіривши їх письмовими доказами, оцінивши досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Відповідно до статті 526, частини 1 статті 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

За правилами ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом те, що 23 жовтня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є «ПриватБанк» та ОСОБА_1 підписано заяву, за якою відповідачу надано кредит «Швидка готівка» у розмірі 3 000 грн у виді встановленого ліміту на платіжну картку зі сплатою 2,0 % на місяць на суму залишку заборгованості та щомісячною комісією 2,5 %. Вказана заява разом з Памяткою клієнта, Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами складають між сторонами Договір про надання банківських послуг, про що відповідач була ознайомлена та надала свою згоду.

Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банком послуг договір діє до момента належного виконання зобовязань.

Як видно з розрахунку Банку, ОСОБА_1 отримала гроші по кредиту шляхом їх перерахування на кредитну картку 23 жовтня 2007 року у виді ліміту в сумі 3 000 грн, після чого грошові зобов'язання за договором жодного разу не виконувала.

4 вересня 2008 р., судовим наказом Новоодеського районного суду Миколаївської області з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по спірному кредитному договору у сумі 4 028,58 грн., з яких борг за тілом кредиту в сумі 3 000 грн., і проценти за користування кредитом у розмірі 1 028,58 грн.

У подальшому ОСОБА_1 також не виконувала своїх зобовязань по кредиту, а тому станом на 23 січня 2014 р. заборгованість склала 20 926 грн., з яких:

-заборгованість по процентам за користування кредитом 11 929,61 грн;

-заборгованість по комісії за користування кредитом 7 761,82 грн;

-штраф (процентна складова) 984,57 грн;

- штраф (фіксована сума) 250 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_1 посилається у письмовій заяві на пропуск Банком позовної давності.

Так, статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст.267 ЦК).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК).

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Як зазначалося вище, після стягнення з ОСОБА_1 боргу за спірним кредитним договором на підставі судового наказу (від 4 вересня 2008 р.), вона не здійснила жодного платежу на погашення кредиту.

Отже, за спірним договором перебіг позовної давності щодо місячних платежів почався 5вересня 2008 року.

Між тим, з позовом до суду Банк звернувся лише 27 січня 2014 року, а тому має право на стягнення процентів по кредиту та комісії, строк внесення яких настав після 27 січня 2011 року.

За розрахунком здійсненим судом заборгованість по процентам за вказаний період складає 2 160 грн. (3 000 + 24 % * 3 роки).

У межах строку позовної давності підлягає стягненню з відповідача і щомісячна комісія у сумі 2 700 грн., що передбачена умовами договору в розмірі 2,5 %.

Крім того, відповідач зобовязана сплатити Банку штраф в розмірі 250 грн. (фіксована складова (в межах заявлених вимог), передбачений пунктами 8.6 Умов.

В той же час, стягнення з відповідача процентної складової штрафу не відповідає вимогам матеріального права.

Так, згідно п. 8.6 Умов передбачено, що у разі порушення позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, він сплачує штраф в розмірі 500 грн. та 5 % від суми позову.

Виходячи з аналізу ч. 2 ст. 549 ЦК України, штраф є відповідальністю, яка залежить лише від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання й у часі визначається з настанням однієї з подій як невиконання або неналежне виконання зобовязання. Штраф має разовий характер, тобто вичерпується з настанням самого факту порушення зобовязання.

За змістом цього зобовязання нарахування процентної (розрахункової) частини штрафу повязане не з певною подією кредитних правовідносин (прострочення платежів), а з фактом звернення з позовом, що не відповідає сутності штрафу як способу забезпечення виконання зобовязання.

За такого, в цій частині вимог слід відмовити.

В силу ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь Банку слід стягнути пропорційно до задоволеної частини вимог судовий збір у розмірі 59,44 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов Банку задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк (р/р 3111, , МФО 305299) заборгованість за кредитним договором без номера від 23 жовтня 2007 року в сумі 5 110 (пят тисяч сто) гривень, що складається з:

-заборгованість по процентам за користування кредитом 2 160 грн;

-заборгованість по комісії за користування кредитом 2 700 грн;

-штраф (фіксована сума) 250 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк „ПриватБанк (р/р 0001, , МФО 305299) судовий збір у розмірі 59,44 (пятдесят девять гривень 44 коп.) гривень.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий