АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 671/714/16-ц
Провадження № 22-ц/792/1447/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі: головуючого судді Талалай О.І.,

суддів: Корніюк А.П., П'єнти І.В.,

секретар Філіпчук О.С.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_1,

представників відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 15 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

у с т а н о в и л а :

31 травня 2016 року ОСОБА_4, звертаючись до суду з вказаним позовом, зазначав, що 06 вересня 2012 року між ним і ОСОБА_5 був укладений договір позики. Факт укладення договору підтверджується власноручною розпискою відповідача від 06 вересня 2012 року. За умовами договору ОСОБА_5 позичила у нього грошові кошти у сумі 44000 доларів США і зобов'язалася повернути борг до 01 червня 2013 року, сплатити 5% річних за користування ними. Гарантом позики є ОСОБА_6 та отримана вона подружжям у спільну сумісну власність. Взяті на себе зобов'язання відповідачі не виконали. Тому, позивач просив стягнути у солідарному порядку з ОСОБА_5, ОСОБА_6 борг у сумі 44000 доларів США, відсотки за користування коштами за період з 06 вересня 2012 року по 24 травня 2016 року у сумі 8179,18 доларів США.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 15 червня 2017 року в позові відмовлено.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. Суд не взяв до уваги, що розписка від 06 вересня 2012 року підтверджує факт отримання ОСОБА_5 грошових коштів. Помилковим є висновок суду про те, що кошти у борг не передавалися.

У засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав апеляційну скаргу. Представники відповідачів визнали її необґрунтованою у повному обсязі.

Інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися, про розгляд справи належним чином повідомлені.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 28 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто борг у сумі 44000 доларів США за договором позики, укладеним 11 серпня 2010 року, відсотки за користування коштами у сумі 173323 грн, 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі 45006 грн. За умовами цього договору позика отримана під заставу приміщення площею 206 кв.м по АДРЕСА_2 і квартири АДРЕСА_1 площею 49,3 кв.м. Позичені кошти ОСОБА_5 зобов'язалася повернути на протязі 2011 року. На теперішній час рішення суду в повному обсязі не виконано.

06 вересня 2012 року ОСОБА_5 написана розписка про отримання у ОСОБА_4 в борг у період 2005-2012р. коштів у сумі 44000 доларів США під 5% річних на строк до 01 червня 2013 року під заставу приміщення площею 206 кв.м по АДРЕСА_2 і кафе по АДРЕСА_3.

Наведене підтверджується матеріалами справи, а саме: копіями розписки від 11 серпня 2010 року, рішення суду від 28 жовтня 2014 року, розпискою від 06 вересня 2012 року.

При відмові в позові суд обґрунтовано виходив з недоведеності позивачем факту кладення 06 вересня 2012 року договору позики та отримання відповідачем коштів у борг.

Висновок суду узгоджується з матеріалами справи і відповідає вимогам закону.

В силу ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками

Згідно з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 1051 ЦК України передбачено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Положення наведеної вище ст. 1046 ЦК України визначають договір позики як реальний, він вважається укладеним з моменту передання позикодавцем позичальникові грошей.

Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач посилався на укладення між ним і ОСОБА_5 договору позики 06 вересня 2012 року і просив стягнути отримані за цим договором грошові кошти.

Розписка від 06 вересня 2012 року не підтверджує факт передання позикодавцем позичальникові визначеної грошової суми саме 06 вересня 2012 року, оскільки із її змісту слідує, що кошти отримані у борг у період 2005-2012р.

Відповідно зазначена розписка не підтверджує факт укладення договору позики 06 вересня 2012 року.

Отже, ОСОБА_4 всупереч вимогам ч. 2 ст. 59, ст. 60 ЦПК України не надав допустимих доказів на підтвердження своїх вимог.

Крім того, вимоги до ОСОБА_6 як гаранта, заявлені на підставі ст. 563 ЦК України, не підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ст. 560 ЦК України гарантом можуть виступати лише фінансові установи.

Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б впливали на законність рішення суду і спростовували його висновок.

Відповідно до ч. 1 і ч. 3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий/підпис/ О.І. Талалай

Суддя/підпис/ І.В. Пєнта

Суддя /підпис/ А.П. Корніюк

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.І.Талалай

________________________________________________________________________________

Головуючий в першій інстанції Чорного С.Б. Справа № 22-ц/792/1447/17

Доповідач Талалай О.І. Категорія № 19, 27