Справа № 183/2821/17
№ 2/183/2199/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Шевченко О.С.,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Новомосковського міськрайонного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора, в якому просить визначити йому додатковий строк для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Свій позов ОСОБА_1 обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_3, який перебуваючи у шлюбі з його матір'ю ОСОБА_4, приблизно у 1964 році побудував житловий будинок, що розташований в АДРЕСА_1. Позивач зазначає, що після закінчення в 1979 році Херсонського мореплавного училища, він був направлений на роботу на Далекий Схід ще за часів СРСР, закінчив військову службу в 2009 році та повернувся до України на постійне місце проживання в м.Дніпро. Проходячи військову службу за межами України, він постійно разом з сім'єю надавав батькам необхідну матеріальну допомогу та всіляку підтримку, в тому числі по веденню домашнього господарства. Після смерті батька таку допомогу він постійно надавав матері. Коли його батьки вже перебували у похилому віці, вони повідомили їх, що все майно, яке їм належало, вони в рівних частинах заповідають двом синам, тобто йому та відповідачу по справі, але письмовий заповіт буде складено тим із батьків, хто залишиться живим. В подальшому між ним, його братом та батьками існувала усна домовленість про те, що будинок залишиться йому, а він повинен буде сплатити братові 50% ринкової вартості будинку. Також позивач зазначає, що батько перед смертю тяжко хворів, тому з 01.04.2005 року до самої осені 2005 року він знаходився поруч з батьками, а після смерті батька - поруч з матір'ю, яка потребувала його підтримки. 13.01.2006 року мати, виконуючи раніше обумовлені сімейні домовленості, склала заповіт, яким заповідала все своє майно в рівних частинах йому та відповідачу по справі. Між тим, проживаючи фактично у будинку по АДРЕСА_1 мати була зареєстрована за іншою адресою, і на момент смерті батька була зареєстрована в с. Дмитрівка Новомосковського району, що було необхідним для отримання земельної ділянки. Після смерті батька матір зареєструвалася в будинку АДРЕСА_1 тому позивач зазначає, що був упевненим в попередній домовленості про те, що матір стане повноправною господинею цього будинку, долю якого в подальшому діти повинні вирішити між собою. З моменту смерті батька він мав можливість перебувати у будинку, одна з кімнат в будинку була виділена для нього, в будинку ним були проведені певні роботи, однак 2 роки тому, його брат почав чинити перешкоди у користуванні будинком, його кімната була пограбована, що змусило його звертатися до правоохоронних органів. Крім того, відповідач відібрав у матері документи на будинок, а 09.06.2017 року йому стало відомо, що його брат став єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину, до нього в повному обсязі на весь будинок перейшло право власності. Таким чином, позивач вважає, що його брат шахрайським шляхом заволодів спадковим майном, тому звернувся до державного нотаріуса Новомосковської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, останній повідомив, що прийняття спадщини братом було здійснено у спосіб, передбачений законом, а йому відмовив у в видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Наведені у позові обставини щодо неправомірних дій відповідача по відношенню до батьківського заповіту, позивач вважає поважними причинами, йому нічого не було відомо про наміри брата прийняти спадщину після смерті батька, тому просить суд визначити йому додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримав, надав пояснення про те, що його брат умисно порушив сімейну домовленість, позбавив його спадщини після смерті батька, не повідомив його про те, що має намір прийняти спадщину та оформити будинок на своє ім'я. Також ОСОБА_1 надав пояснення про те, що він у спадковому будинку проводив певні ремонтні роботи, привозив батькам меблі, побутову техніку, тощо та не був обізнаний про наміри брата, лише в червні 2017 року останній його повідомив, що він являється повноправним господарем будинку, що і змусило його піти до нотаріуса та подати заяву про прийняття спадщини.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, надав детальні пояснення про те, що він єдиний доглядав батька, який перед смертю потребував сторонньої допомоги, на даний час він повністю опікується матір'ю, а позивач самоусунувся від догляду за нею, відповідач вважає, що у позивача було достатньо часу та можливостей для прийняття спадщини після смерті батька, а поважних причин для визначення додаткового строку на сьогоднішній день не може існувати.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

Свідоцтвом про смерть ОСОБА_3 стверджується, що останній помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року в м.Новомосковську (а.с. 38).

Сторони не заперечували, що являються спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а ч.1 ст. 1270 ЦК України визначає, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Постановою державного нотаріуса Новомосковської міської державної нотаріальної контори від 09 червня 2017 року спадкоємцю за законом ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 (а.с. 8).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон дійсно зобов'язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщину.

В судовому засіданні встановлено, що на момент смерті спадкодавця позивач являвся громадянином Російської Федерації та постійно не проживав зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

У відповідності до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008року за № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Судом встановлено, що єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 являється відповідач по справі, який 07.09.2017 року отримав свідоцтво про право на спадщину, що підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 36-38).

Відповідно до ч. 2 ст. 57 ЦПК України, докази встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем, в порушення вимог зазначених норм процесуального закону, не надано жодного доказу про те, що ним з поважних причин пропущено строк для подання зави про прийняття спадщини. Такі причини закон пов'язуєз об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Всі інші посилання позивача у позові на неправомірні дії відповідача щодо самовільного прийняття спадщини не можуть бути розцінені судом, як поважні причини, які йому, перш за все, перешкоджали подати заяву про прийняття спадщини, у спосіб, передбачений законом. Дії відповідача щодо прийняття спадщини - це реалізація права спадкоємця на прийняття спадщини у спосіб, передбачений законом.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог, суду не доведено наявність поважних причин для визначення додаткового строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.1270, 1272 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до ОСОБА_2 третя особа - Новомосковська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення.

Суддя Сорока О.В.