АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2089/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 59 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 міської ради про визнання правонаступником на земельну ділянку, повернення земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2017 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_7 міської ради про визнання правонаступником на земельну ділянку, повернення земельної ділянки.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідно до Актової бумаги від 10 червня 1897 року його прапрабаба Євула Федорівна Бабакова користувалась земляною ділянкою, з якої частину переписала на свого внука і його діда ОСОБА_8 в урочищі «Одай». Актова бумага від 1897 року нотаріально посвідчена.

ОСОБА_9 земля була куплена його прапрадідом у поміщика Кельми Подоського.

Відповідно метричної довідки, виданої приходським священиком, завіреної церковною печаткою, вказано, що в «Іосифа ОСОБА_10 і его жени ОСОБА_11 родився син ОСОБА_9 у 1881 році», з того часу прізвище діда і його дітей стало ОСОБА_10.

Відповідно до зобовязання від 1914 року брат Афанасій передає частину земельної ділянки ОСОБА_8.

Згідно Актової бумаги прапрабаба передала у «вечное потомственное владение» своїм дітям земельну ділянку, яку нотаріально завірив суддя четвертого учасника м. Монастирище.

Станом на 01.01.1932 року у його діда була земельна ділянка площею 3.31 га.

Позивач вважає, що не було закону, який може відмінити рішення нотаріуса або суду.

Його дід - ОСОБА_12, згідно окладного листа від 31.07.1932 року в державу заплатив повністю податок, останній раз заплатив 23.01.1933 року за земельну ділянку площею 3.31 га.

Відповідно до зобов'язання від 25.04.1933 року дід не заплатив у державу нічого, так як сімя вимерла , що визнано голодомором, який розпочався взимку 1932 року, залишився живим його батько - ОСОБА_13, якому у той час було 12 років, який в 1940 році пішов на фронт і загинув.

Позивач вказує, що декрет про землю, прийнятий Всеросійським зїздом рад 8-9 листопада 1917 року, визначив принципи землеволодіння: заборонявся продаж землі, передачу її в оренду, під заставу. Землю забрали в колгосп, земля не була націоналізована.

Позивач звертався в ОСОБА_7 міську раду, щоб йому повернули земельну ділянку його предків. Міська рада відмовила йому в поверненні земельної ділянки.

А тому, просив визнати його правонаступником на земельну ділянку площею 3,31 га його діда ОСОБА_12 і повернути йому земельну ділянку його діда ОСОБА_12 площею 3,31 га.

Рішенням Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просив визнати його правонаступником на земельну ділянку площею 3,31 га його діда ОСОБА_12 і повернути йому земельну ділянку його діда ОСОБА_12 площею 3,31 га.

Заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення із наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Позивачем в матеріали справи надана ксерокопія Актової бумаги від 10 червня 1897 року, відповідно до змісту якої Єввула Федорівна Бабакова володіла одною десятиною землі в урочищі «Одай» в м. Монатирнище (а.с.4-6).

Відповідно до наданого зобов»язання щодо поставки зерна державі № 215722517 серія Е 23 ОСОБА_12 зобов»язався здати державі 7 центнерів 30 кілограмів зерна (а.с.7).

На ОСОБА_12 був виданий окладний лист по сільсько-господарському податку 1932 року облікова картка № 360 (а.с.8).

Відповідно до Метричної справки у «Іосифа ОСОБА_10 і його дружини ОСОБА_11 25.06.1881 року народився син ОСОБА_9 (а.с.9).

03 липня 2017 року за вх. № 119/02-31 ОСОБА_6 звернувся до Виконавчого комітету ОСОБА_7 міської ради із заявою в якій просив визнати його правонаступником і повернути йому 3.31га земельної ділянки в урочищі «Одай» згідно Актової бумаги від 1897 року (а.с.11-12).

ОСОБА_7 міська рада № 295 від 05 липня 2017 року відмовила позивачу у задоволенні його заяви та вказано, що земельна ділянка площею 3,31 га а 33-х роках була забрана в колгосп, перейшла в колективну власність та була розпайована (а.с.13).

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_6 просить визнати його правонаступником на земельну ділянку та повернути йому земельну ділянку.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання (стаття 13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (частина перша статті 55).

Тобто, порушення, невизнання або оспорювання права власності або права користування на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу .

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 прийшов до вірного висновку, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б давали підстави для його задоволення, а обставини на які він посилається не є доведеними належними доказами.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_6 є такими, що задоволенню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Аналізуючи норми матеріального права, докази у справі, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на законність судового рішення, а тому апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Монастирищенського районного суду Черкаської області від 08 вересня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 міської ради про визнання правонаступником на земельну ділянку, повернення земельної ділянки залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :