Справа № 310/8776/16-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі: головуючого судді - Черткової Н.І.,

при секретарі судового засідання - Димовій Л.В., Вакал Н.А.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2,

відповідача- Голубєвої В.П., представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним, визнання права власності на 1/2 частку квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору купівлі-продажу нерухомості дійсним, визнання права власності на 1/2 частку квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя. При подальшому розгляді справи позивач уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини.

Позивач зазначив, що ОСОБА_9 померла 05 березня 2007 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 01 лютого 2008 року по справі № 2-1316 /2008 р. за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_10 до ОСОБА_11, третя особа Бердянська регіональна товарна біржа «Нерухомість Приазов'я» про визнання договору купівлі-продажу дійсним, про визначення часток у спільній сумісній власності, про визнання права власності на нерухоме майно, що набрало законної чинності 12 лютого 2008 року, встановлено, що довідка Бердянської державної нотаріальної контори від 07.12.2007 року № 4279/2-15 свідчить про те, що після смерті 05.03.2007 року ОСОБА_9 до Бердянської державної нотаріальної контори звернувся чоловік померлої - ОСОБА_5 з заявою про прийняття спадщини за законом, який на момент подачі заяви мешкав у м. Бердянську по вул. Дачній, 61, заведена спадкова справа № 1067 за 2007 рік.

Зазначеним рішенням Бердянського міськрайонного суду від 01 лютого 2008 року вирішено визнати дійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 61 по вул. Дачній у м. Бердянську Запорізької області, укладений між продавцем ОСОБА_11 і покупцями ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, зареєстрований 12 лютого 2000 року на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов'я», р. № 10.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 01 лютого 2008 року власниками домоволодіння будинку 61 по вул. Дачній у м. Бердянську Запорізької області є ОСОБА_10, ОСОБА_5

Позивач вказав, що після смерті ОСОБА_9 5 березня 2007 року спадкоємцями майна, що належало їй на праві власності є її чоловік ОСОБА_5 та її онука ОСОБА_10, які у зв'язку з виникненням матеріального правонаступництва є процесуальними правонаступниками відповідача ОСОБА_9, і які є відповідачами по справі.

Позивач вказав, що з відповідачем ОСОБА_4 він вступив у шлюб 24 липня 1992 року. Шлюб зареєстровано відділом РАЦС Совєтського району м. Ніжній Новгород, актовий запис № 342.

Після реєстрації шлюбу відповідач ОСОБА_4 переїхала проживати з м. Запоріжжя до позивача у м. Ніжній Новгород, де вони декілька років проживали у квартирі, що належала позивачу на праві особистої власності, яку ОСОБА_4 запропонувала продати і переїхати на постійне проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, з чим позивач погодився.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 21 травня 1999 року, ОСОБА_1 продав належну йому на праві особистої власності квартиру АДРЕСА_1 корпус 1 у м. Ніжній Новгород, РФ, після чого позивач у червні 1999 року відправив контейнерами усі належні йому предмети домашньої обстановки та вжитку до України, куди він переїхав на постійне проживання.

Після того, як відповідач ОСОБА_4 також продала належну їй на праві власності квартиру у м. Запоріжжі, позивач та ОСОБА_4 за їх спільні кошти придбали трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 (вул. ОСОБА_12) в м. Бердянську Запорізької області відповідно до договору купівлі-продажу нерухомості від 12.02.2000 р., зареєстрованого на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов'я» і Бердянським підприємством з технічної інвентаризації згідно з реєстраційним посвідченням від 15 лютого 2000 року.

У договорі купівлі-продажу спірної квартири відповідач ОСОБА_4 вказала своє прізвище у якості покупця без відома позивача і його згоди. Під час укладання ОСОБА_4 у м. Бердянську зазначеного договору купівлі-продажу спірної квартири позивач знаходився у м. Запоріжжі, де збирав речі для транспортування до м. Бердянська. Коли він дізнався, що у договорі купівлі - продажу квартири вказана у якості покупця відповідач ОСОБА_4, він здивувався, оскільки вважав, що у договорі купівлі - продажу спірної квартири буде зазначено його ім'я, як звичайно за звичаєм, що склався і в Україні, і РФ, при придбанні житла подружжям у договорах купівлі - продажу нерухомості вказують покупцями чоловіків.

Позивач з ОСОБА_4 вселилися у спірну квартиру в лютому 2000 року відразу після укладання договору купівлі - продажу нерухомості.

29 лютого 2000 року позивач і ОСОБА_4 зареєстрували своє місце проживання у цій квартирі. У зазначеній квартирі він проживав спільно з ОСОБА_4 однією сім'єю до серпня 2014 року, коли він з поважної причини за домовленістю з дружиною ОСОБА_4 вимушений був тимчасово виїхати до РФ, після чого продовжував підтримувати з ОСОБА_4 сімейні відносини, телефонував їй, висилав гроші, як дружині.

При поверненні до м. Бердянська позивач отримав 1 грудня 2016 року заочне рішення Бердянського міськрайонного суду від 21 грудня 2015 року, що набрало законної сили 5 січня 2016 року, з якого йому стало відомо, що його визнано таким, що втратив право користування жилим приміщенням у спірній квартирі за позовом ОСОБА_4 При цьому судом встановлено, що, як вказала ОСОБА_4, він не проживав у квартирі з ОСОБА_4 з серпня 2014 року.

ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя. При подальшому розгляді справи позивач за зустрічним позовом уточнив свої позовні вимоги, посилаючись на наступні обставини.

ОСОБА_4 зазначила, що вони з ОСОБА_1 з 24.07.1992 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Після укладення шлюбу, наприкінці 1993 року ОСОБА_4 почала разом мешкати з відповідачем у м. Ніжній Новгород Російської Федерації.

Шлюбне життя не склалося, і вже з 1994-1995 року фактично їх відносини, як подружжя припинилися.

Восени 1998 року ОСОБА_4 переїхала у м. Запоріжжя на постійне місце проживання.

У зв'язку з тим, що клімат у м. Бердянську був краще та більш за станом здоров'я підходив її доньки, вона вирішила продати свою квартиру у м. Запоріжжя та переїхати на постійне місце проживання до м. Бердянська.

Квартиру № 67 у м. Запоріжжя, в будинку № 18-а по пр. Ювілейний у м.Бердянську ОСОБА_4 набула в порядку приватизації, яка була їй надана підприємством за час її праці у період з 1979 року по 1992 рік на Запорізькому заводі «Ферросплавів» та, оскільки, їй належала на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Хортицькою районною адміністрацією № 7669 від 17.08.1999 р.

Квартира у м. Запоріжжя була продана за договором купівлі-продажу, які був зареєстрований на Запорізькій товарній біржі «Капітал-центр» 09.02.2000 року, реєстраційним № Н-1756 в еквіваленті - 4500 доларів США.

Квартира АДРЕСА_3, була придбана 12.02.2000 року за договором купівлі-продажу, який був зареєстрований Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазов'я» за № 9 та зареєстрований у Бердянському підприємстві з технічної інвентаризації 15.02.2000 року за реєстровим № 10647. Квартира була придбана в еквіваленті за 4200 дол. США.

Починаючи з 1999 року, відповідач та його родичі, почали просити пробачення та намагалися наладити стосунки між ними. Після тривалих умовлянь, ОСОБА_4 погодилась, щоб відповідач переїхав до неї, одразу, вона зауважила, що жити у неї відповідач буде на її умовах і його попередила, що вона свою квартиру у м. Запоріжжя продає, на ці кошти купляє іншу в м.Бердянську і буде мешкати у м. Бердянську. Відповідач погодився. При цьому, грошей на придбання квартири він не давав, участі в придбанні квартири не приймав, умов придбання та продавців не знав, де буде купуватися та за яку ціну теж.

Квартира АДРЕСА_4 була придбана за кошти ОСОБА_4 особисті кошти, які у неї залишились після продажу квартири у м. Запоріжжя, а тому вона є її особистою власністю і не є майном відповідача.

Позивач вказав, що, оскільки спірна квартира була придбана хоч і за період шлюбу, але за особисті кошти ОСОБА_4 і джерелом придбання спірної квартири були гроші від продажу іншої квартири, яка також належала ОСОБА_4 на праві приватної власності, то квартира № 199 по вул. Орджонікідзе, (ОСОБА_12), буд. 93, у м. Бердянську є її особистою приватною власністю і не належить до спільної сумісної власності подружжя.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали вимоги, викладені в позовній заяві та не визнали зустрічний позов.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні позов не визнали та підтримали свій зустрічний позов.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в судове засідання не з»явилися, надали судові письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність та не заперечували проти задоволення позову.

Суд, заслухав сторони, свідка, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов ОСОБА_1 підлягаючим частковому задоволенню, зустрічний позов ОСОБА_4 не підлягаючим задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 24 липня 1992 року по 23.11.2016 року.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 12.02.2000 року, зареєстрованого на Бердянській регіональній товарній біржі "Нерухомість Приазов»я", запис у «Журналі реєстрації угод» від 12 лютого 2000 року за № 9 ОСОБА_4 стала власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_5, зареєстрованого Бердянським підприємством з технічної інвентаризації 15 лютого 2000 року за реєстровим номером 10647.

Тобто, встановлено, що вищевказана квартира була придбана в період зареєстрованого шлюбу сторін.

На момент придбання спірної квартири діяв КпШС України, тому до правовідносин, які виникли між сторонами, стосовно визначення правового статусу придбаної квартири слід застосувавати норми КпШС України.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном.

Згідно з ч.1 ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Відповідно до роз'яснень наданих пунктом 9 постанови Пленуму Верхс України від 12 червня 1998 року № 16 (зі змінами) «Про застосування судами і Кодексу про шлюб та сім'ю України», «вирішуючи спори між подружжям необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеної»

Згідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року №11 зазначено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, які згідно із законом не можуть їм належати, незалежно від того, на ім"я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

В обґрунтування свого зустрічного позову ОСОБА_4 вказувала про те, що спірна квартира придбана за її особисті кошти, вирученної від продажу іншої квартири, надала судові копію договору купівлі-продажу від 09.02.2000 року, посвідченого Запорізькою універсальною товарною біржею « Капітал-центр», відповідно до якого вона продала квартиру, розташовану за адресою: м. Запоріжжя, по пр. Юбілейному, 67, будинок 18-а, яка належала їй на праві приватної власності за 14 534 гривень

За кошти, виручені від продажу цієї квартири вона придбала квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 , знаходячись в зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до договору квартира придбана за 26040 гривень.

Відповідач ОСОБА_4 пояснила судові, що фактично квартира в м. Запоріжжя була продана нею за 4.500 доларів США і підтвердила свої пояснення розпискою, відповідно до якої вона отримала від покупця ОСОБА_13 4500 доларів США в рахунок продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_7.

Суд вважає цю розписку неналежним доказом, оскільки до суду надана копія розписки, вона написана власноруч самою відповідачкою ОСОБА_4, яка заінтересована в розгляді справи і ціна договору купівлі-продажу вказується в самому договорі і не підтверджується іншими письмовими доказами, зокрема розписками.

Позивачем надана судові копія договору купівлі-продажу квартири від 21.05.1999 року, посвідченого нотаріусом м. Ніжній Новгород 19 липня 1993 року, відповідно до якого ОСОБА_1 продав квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_8 , яка належала йому на праві приватної власності за 38.000 тисяч рублів, також це відбувалося в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_4

Суд вважає, що квартира, розташована за адресою: м. Бердянськ, вул. Орджонікідзе, буд.93,

кв. 199, яка була придбана ОСОБА_4 в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_1. є їх спільною сумісною власністю, що відповідачем не надано судові переконливих доказів, що спірна квартира придбана саме за особисті кошти ОСОБА_4

Суд встановив і це не заперечувалося сторонами, що після реєстрації шлюбу вони стали мешкати в м. Ніжній Новгород, РФ, потім відносини погіршилися і ОСОБА_4 одна переїхала проживати до м. Запоріжжя в 1999 році.

Потім між сторонами виникла домовленість про примирення, внаслідок чого позивач ОСОБА_1 в 1999 році продав свою квартиру в м. Нижній Новгород і у червні 1999 року відправив свої речі контейнерами до України, куди переїхав на постійне проживання і продовжував проживати з ОСОБА_4 однією сім»єю.

В 2000 році ОСОБА_4 продала належну їй на праві власності квартиру в м. Запоріжжя і сторони за сумісні кошти отримали трикімнатну квартиру в АДРЕСА_9, де і стали проживати однією сім»єю до серпня 2014 року, відповідач ОСОБА_1 з моменту придбання спірної квартири вселився туди разом з ОСОБА_4 в лютому 2000 року, зареєстрував там своє місце проживання разом з ОСОБА_4

Вказані обставини, за винятком тільки джерела придбання спірної квартири, не заперечувала і сама відповідач ОСОБА_4 і не спростовувала ніякими доказами.

Тобто, вона визнала те, що дійсно в 1999 році ОСОБА_1 продав свою квартиру в м. Нижній Новгород, що він дійсно в 1999 році переїхав в Україну і вони продовжили проживати однією сім»єю, що він дійсно в 2000 році разом з нею вселився в спірну квартиру, зареєстрував там своє місце проживання і вони жили там однією сім»єю до 2014 року.

Ці ж самі обставини, а саме факт проживання сторонами однією сім»єю в спірній квартирі з моменту її придбання, обізнаності про те, що і позивач, і відповідач продавали свої квартири і купували спірну квартиру також підтвердив в судовому засіданні і свідок ОСОБА_14

Відповідач не визнавала тільки джерела придбання коштів на спірну квартиру, стверджувала, що вона була придбана тільки за її особисті кошти, які були виручені від продажу її квартири в м. Запоріжжя, кошти, які ОСОБА_1 отримав під продажу своєї квартири в м. Ніжній Новгород, як стверджувала відповідач ОСОБА_4 частину він дав своїй дочці, на частину грошей вони купували телевізор в м. Бердянську, витрачали їх на життя та побут.

Суд вважає, що крім, особистих пояснень ОСОБА_4 вона не надала судові належних доказів, що квартира яка розташована за адресою: АДРЕСА_10 , яка була придбана в період зареєстрованого шлюбу була куплена за саме ті кошти, які вона отримала від продажу її квартири в м. Запоріжжя, крім того, хоча спірна квартира і квартира в м. Запоріжжя були продані та придбані з різницею в декілька днів, ціни в договорах купівлі- продажу вказані різні, спірна придбана за 26040 гривень, а квартира в м. Запоріжжя продана за 14534 гривні.

Тому у суду відсутні законні підстави для задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 і визнання спірної квартири її особистою приватною власністю.

Як слід, підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права власності на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: м. Бердянськ, вул. Орджонікідзе (ОСОБА_12), 93 кв. 199.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_11, укладеного 12 лютого 2000 року між ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8 з однієї сторони, з іншої сторони, ОСОБА_4, зареєстрованого на Бердянській регіональній товарній біржі « Нерухомість Приазов»я» задоволенню не підлягають, оскільки вони є зайвими.

Судом встановлено, що реєстрація договору купівлі-продажу спірної квартири мало місце на Бердянській регіональній товарній біржі « Нерухомість Приазов»я».

Але суд вважає, що немає підстав вважати укладений договір нікчемним чи недійсним і підстав для визнання його дійсним в судовому порядку немає, оскільки застосовується в даному випадку законодавство, яке діяло на момент укладання угоди.

Відповідно до ч.1 ст. 47 ЦК УРСР 1963 року, що була чинною на момент вчинення спірного правочину, нотаріальне посвідчення правочинів було обов»язкове лише у випадках, що указані в законі. Недодержання у цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року зазначено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадяни. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору При цьому у ст. 227 ЦК УРСР 1963 року не указано про обов»язкове нотаріальне посвідчення договорів купівлі-продажу квартир.

ЦК УРСР 1963 року не містив правової норми, згідно з якими виникнення права власності на нерухоме майно пов»язано з моментом державної реєстрації цього нерухомого майна.

Крім того, ніхто із відповідачів не заперечував про те, що договір дійсно відбувся і вони також визнали, що сторони договору виконали свої права і зобов»язання за цим договором.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1200, 00 грн.

На підставі ст.ст. 47,227 ЦК УРСР 1963 р., ст.ст. 22, 28 КпШтС України, Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 року «Про розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» та керуючись ст.ст. 15, 30, 62, 202, 204, 212-214,222 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору дійсним, визнання права власності на 1/2 частку квартири, яка є спільною сумісною власністю подружжя, задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частку трикімнатної квартири № 199 житлового будинку № 93 по вулиці Володимира Довганюка (вул. Орджонікідзе) у м. Бердянську Запорізької області, загальною площею 68, 5 кв.м., житловою площею 40.2 кв. м., яка складається з передпокою № 1, площею 8, 2 кв.м., збудованої шафи № 2 площею 0,4 кв.м. та № 3- площею 0,3 кв.м., ванної кімнати № 4, площею 2,7 кв.м., вбиральні № 5 площею 1,0 кв.м., кухні № 6 площею 7,5 кв.м., коридору № 7, площею 3,8 кв.м., кімнати № 8 площею 9,5 кв.м., кімнати № 9, площею 11, 8 кв.м., кімнати № 10, площею 18, 9 кв.м., лоджії, площею 8,9 кв.м., в порядку розподілу сумісного майна подружжя. Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1 судовий збір у розмірі 1200 (одна тисяча двісті гривень), 00 копійок. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, відмовити. Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Бердянський міськрайонний суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: