Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.10.2017 Справа №607/6281/17

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участю секретаря судового засідання Пастернак О.В.,

у відсутності сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») предявив до суду позов до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до укладеного договору № б/н від 01 квітня 2008 року відповідач отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Згідно з умовами договору ОСОБА_1 зобовязалася повернути ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» кредит та відсотки в порядку і в терміни, встановлені договором, однак не виконує взятих на себе зобовязань щодо своєчасного повернення кредиту та відсотків у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 12475,08 гривень, яку позивач просить стягнути з відповідача, а також понесені судові витрати.

Представник позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» у судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Позовні вимоги підтримав із підстав, наведених у позові та поданих ним письмових поясненнях, просив задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася, подала заяву про розгляд справи в її відсутності, а також письмові заперечення, згідно з якими просила застосувати до спірних правовідносин наслідки спливу позовної давності та відмовити в задоволенні позову.

За вказаних обставин, відповідно до ст. 169, ч. 2 ст.197 ЦПК України суд розглянув справу у відсутності сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу технічними засобами.

Дослідивши та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 01 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір, який складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою. Згідно з цим договором відповідач отримала кредит у розмірі 5000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Рішенням Загальних зборів акціонерів від 30 квітня 2009 року змінено найменування позивача з Закритого акціонерного товариства комерційний банк «ПриваБанк» на Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», про що свідчить статут ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК».

Як убачається з заяви позичальника № 054347034 від 01 квітня 2008 року, у ній зазначені реквізити клієнта, адреса, дата укладення заяви, відомості про його фінансовий стан. Також в заяві зазначено, що ОСОБА_1 надається кредитна картка з валютою гривня, кредитний ліміт 5000 гривень, базова відсоткова ставка за кредитним лімітом на момент підписання договору 36,00% із розрахунку 360 днів у році. Строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії картки. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Будь-яка інформація про термін дії отриманої ОСОБА_1 картки у вказаній заяві відсутня та позивачем до суду не надавалася. Відомості про продовження строку дії виданої відповідачу карти також суду не надані, як і памятка клієнта, яка є складовою укладеного договору про надання банківських послуг, довідка про умови кредитування та рішення банку, яким встановлено кредитний ліміт на кредитну картку, якщо таке рішення приймалось банком.

Пунктом 4.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з рахунку клієнта, відкритих у валюті кредитного ліміту, в межах суми, підлягаючих сплаті банку за даним договором, при настанні строків платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у разі настання строків платежів за іншими договорами клієнта в межах, встановлених цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку.

Відповідно до п. 5.6. Правил користування платіжною карткою (далі Правила), боржник доручає списувати з будь-якого рахунку, відкритого в Банку, в тому числі з картрахунку, грошові кошти для здійснення платежу з ціллю повного або часткового погашення боргових зобовязань. За несвоєчасне виконання боргових обовязків (використання простроченого кредиту та овердрафту) власник картки сплачує проценти за підвищеною процентною ставкою або додаткову комісію, розміри яких встановлюються тарифами (п. 5.5.1 Правил). У п. 6.5 Правил зазначено, що позичальник зобовязується здійснювати погашення кредиту та відсотків за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених договором.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 не виконувала належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором № б/н від 01 квітня 2008 року, станом на 30 квітня 2017 року відповідач має загальну заборгованість у розмірі 12475,08 гривень, яка складається з: 1693,77 гривень заборгованість за кредитом; 9711,07 гривень заборгованість за процентами за користування кредитом; 500 гривень штраф (фіксована частина); 570,24 гривень штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Визначення поняття «зобовязання» міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Положеннями ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Із статей 610, 611, 612 ЦК України вбачається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушення умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобовязання та сплата неустойки. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Відповідно до п. 5.4 розділу ІІ Правил користування платіжною карткою Умов та Правил надання банківських послуг, строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці (в полі MONTH).

Як зазначено у п. 3.1.1 розділу ІІ Правил користування платіжною карткою Умов та Правил надання банківських послуг, строк дії картки зазначений на її лицевій стороні та вона дійсна до останнього календарного дня, вказаного на ній місяця.

Відповідно до ст. ст. 256, 257 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлено спеціальну позовну давність. Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязаний його початок (ст. 253 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частин 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставоюдля відмови у позові.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи умови укладеного між сторонами договору та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що в разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Отже, оскільки за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватися позичальником частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником цього зобовязання.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові № 6-154 цс15 від 30 вересня 2015 року.

Враховуючи, що згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором сальдо простроченої заборгованості виникло 30 вересня 2011 року, тобто з цього дня позивач довідався про порушення свого права, як наслідок розпочався відлік позовної давності, який закінчився 30 вересня 2014 року.

Таким чином, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» з 30 вересня 2011 року було відомо про порушення зі сторони відповідача взятих на себе зобовязань і тоді у позивача виникло право на звернення з позовом до суду, однак у період з 30 вересня 2011 року по 17 травня 2017 року банком не предявлялося вимог про стягнення боргу з ОСОБА_1

Позов ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» подано до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області 18 травня 2017 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

При цьому суд вважає безпідставними наведені в письмових поясненнях твердження представника банку про автоматичне неодноразове продовження дії картки, оскільки автоматичне неодноразове продовження дії картки не змінює терміну виконання кредитного зобов'язання, а тому продовження дії картки для настання кінцевого терміну повернення заборгованості значення не має.

Подальше продовження дії картки є способом виконання зобов'язання щодо повернення простроченого кредиту, процентів і неустойки.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року №6-14 цс 14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 22 жовтня 2014 року №6-127, від 12 листопада 2014 року №6-167цс14, які відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7ЦПК України є обовязковими для всіх судів України.

Крім того, банком не подано суду належних доказів про те, що відповідач отримала нову картку та який строк дії нової картки.

Довідка ПАТ КБ «Приватбанк» № 30.1.0.0/2-2-20170516/63 від 02 серпня 2017 року про те, що Клієнт ОСОБА_1 згідно з кредитним договором отримала картки № 261676, 551774, 489628 та 134251, остання з яких має термін дії до останнього дня жовтня 2015 року, не є належним доказом на підтвердження зазначених обставин, оскільки не містить відомостей ні про дати перевипуску зазначених карток, ні підтвердження про фактичне їх отримання відповідачем.

Із поданої банком виписки за період з 01 січня 1999 року по 31 липня 2017 року вбачається, що по карті № 5457****4251 (яка згідно вищевказаної довідки перевидавалася ОСОБА_1 строком дії до жовтня 2015 року) операції здійснені лише в 2014 році за період з 11 січня 2014 року по 17 січня 2014 року, деталі операції автоматичне погашення простроченої заборгованості на такі суми: 0,40 гривень, 0,62 гривень, 0,31 гривень, 0,15 гривень, 0,08 гривень, 0,04 гривень, 0,01 гривень. Всього витрат по карті 0,00 гривень. Наведене не може свідчити про фактичне отримання і користування відповідачем зазначеною картою.

Долучена до письмових пояснень банку анкета-заява ОСОБА_1, підписана 14 липня 2011 року, не містить жодних даних ні про перевипуск карти, ні про її номер, ні про вид послуг, які відповідач мала намір отримати, підписуючи цю анкету-заяву. Ксерокопія фото жінки з картою в руці не містить жодних ідентифікуючих даних ні про особу ОСОБА_1, ні про номер картки, якого на фото взагалі не видно.

На підставі вищевикладеного та зважаючи на те, що позивачем було пропущено строк на звернення до суду за захистом свого порушеного права, а відповідач наполягає на застосуванні позовної давності, суд вважає, що є підстави для застосування наслідків спливу строку позовної давності, а тому в задоволенні позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 88, 209, 213-215, 217, 218, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяОСОБА_2