Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/3822/17 Головуючий у 1 інстанції: Колесник С.Г.
Є.У. № 334/4287/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на ухвалу Ленінського районного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року по справі за поданням державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про тимчасове обмеження громадянина-боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Ленінського районного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року у задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про тимчасове обмеження громадянина-боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про тимчасове обмеження громадянина-боржника ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

За ст. 312 ЦПК розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Судом першої інстанції було встановлено, що на виконанні у відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження № 52384892 по виконанню виконавчого листа № 467/973/15-ц від 25.12.2015 року, виданого Арбузинським районним судом Миколаївської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом 66912,86 доларів США, що еквівалентно 1457362,08 гривень, заборгованість за процентами за користування кредитом 64482,44 доларів США, що еквівалентно 1404427,52 гривень, заборгованість по комісії за користування кредитом 8820,00 доларів США, що еквівалентно 192099,59 гривень, пеню за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 100424,81 доларів США, що еквівалентно 2187252,34 гривень, штраф (фіксована частина) 11,48 доларів США, що еквівалентно 250,00 гривень, штраф (процентна складова) 12032,01 доларів США, що еквівалентно 262057,16 гривень, а всього стягнути 5502448,68 гривень (5503448,68-1000).

Державним виконавцем відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу.

Вимагаючи обмеження боржника у праві виїзду за кордон, державний виконавець послався на те, що добровільно боржник не вживає заходів до погашення заборгованості, майно на яке можливо звернути стягнення відсутнє.

Разом з тим, жодних відомостей про ухилення боржника від виконання державним виконавцем не наведено.

Відтак суд правильно виходив з того, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Суд правильно визначив, що за відсутності фактів ухилення від виконання, не можна вважати можливим вжиття заходів обмеження, позаяк це порушуватиме ч.1 ст.33 Конституції України, за якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Саме по собі посилання в апеляційній скарзі на те, що за боржником не зареєстровані банківські рахунки, будь-яке майно та транспортні засоби,не можна вважати фактом ухилення від виконання. Також не ухиленням від виконання невжиття заходів добровільного виконання після отримання постанови про відкриття провадження.

За змістом роз'яснень, наданих у пункті 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК України, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Отже, законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за ухилення від їх виконання. Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених частиною 6 статті 12 Закону України "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, надання у строк, встановлений державним виконавцем достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі, про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, своєчасна явка за викликом державного виконавця, письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належне боржникові від інших осіб.

На підставі наведеного вище можна зробити висновок, що поняття "ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння ( дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборна сила, події тощо).

З матеріалів справи вбачається , що судом не встановлено фактів ухилення боржника від виконання обовязків, тому суд правомірно та обґрунтовано відмовив у задоволенні подання про обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст.ст. 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області відхилити.

Ухвалу Ленінського районного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно, в касаційному порядку не оскаржується.

Головуючий:

Судді: