Справа № 307/3330/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 серпня 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої судді Кожух О.А.,

суддів Кондора Р.Ю., Собослоя Г.Г..,

з участю секретаря Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Тячівському районі Закарпатської області на рішення Тячівського районного суду від 03 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47 та ОСОБА_48 до ДП «Закарпатське вертолітне виробниче обєднання», третя особа - Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Тячівському районі Закарпатської області про скасування наказу та зобовязання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2016 року позивачі звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що ДП «Закарпатське вертолітне виробниче обєднання» відмовляє їм у видачі довідок про розмір втраченого заробітку з новою сумою відшкодування.

Вказуючи, що Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Тячівському районі Закарпатської області не має права самостійно здійснити перерахунок і змінити суму втраченого заробітку, та уточнивши в процесі розгляду справи позовні вимоги, остаточно просили: - скасувати наказ ДП «Закарпатське вертолітне виробниче обєднання» № 734/0 від 03.12.1992, згідно якого було звуження прав на соціальний захист; - надати ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві: наказ про розрахунок втраченого заробітку, з якого вперше було визначено втрачений заробіток з врахуванням коефіцієнта підвищення за період з 03.12.1992 по 04.07.2001, враховуючи Постанову КМУ № 472 від 23.06.1993; довідки про втрачений заробіток з новою сумою відшкодування. Дані документи передати у ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві в м. Тячів актом приймання-передачі з підписами та печатками з обох сторін. Врахувати, що дана група інвалідів профзахворювання позивачів працювала та проживають у гірській місцевості.

Рішенням Тячівського районного суду від 03 травня 2017 позов задоволено частково. Зобовязано адміністрацію ДП "Закарпатське вертолітне виробниче обєднання" надати фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві наказ про розрахунок втраченого позивачами заробітку, з якого вперше було визначено втрачений заробіток з врахуванням коефіцієнта підвищення за період з 03 лютого 1992 року по 04 липня 2001 року, враховуючи Постанову КМУ № 472 від 23.06.1993 р.; довідки про розмір втраченого заробітку з новою сумою відшкодування, довідки про втрачений заробіток з новою сумою відшкодування, з врахуванням, що позивачі працювали і проживають у гірській місцевості. Вирішено питання розподілу судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На це рішення подало апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Тячівському районі Закарпатської області (далі - ОСОБА_1). Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального й процесуального права, просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Позивачі рішення суду не оскаржували. В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивачів просить рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявились в судове засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з позовом, позивачі зазначали, що неодноразово зверталися в усній та письмовій формах до ДП «Закарпатське вертолітне виробниче обєднання» про відшкодування втраченого заробітку, повязаного з втратою працездатності на виробництві, та з проханням надати ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві довідки про розмір втраченого заробітку з новою сумою відшкодування, однак відповідач ігнорував їхні усні та письмові запити. Вважають, що через такі дії відповідача працівники ДП «Закарпатське вертолітне виробниче обєднання» не в змозі отримати відшкодування, право на яке їм надано чинним законодавством.

Задовольняючи частково позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав суду жодних доказів, які б давали суду підстави для відмови у позові в частині зобовязати адміністрацію ДП «Закарпатське вертолітне виробниче обєднання» надати фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві наказ про розрахунок втраченого позивачами заробітку, з якого вперше було визначено втрачений заробіток з врахуванням коефіцієнта підвищення за період з 03 лютого 1992 року по 04 липня 2001 р., та довідки про розмір втраченого заробітку з новою сумою відшкодування, довідки про втрачений заробіток з новою сумою відшкодування.

В той же час, суд відмовив у задоволенні позову в частині скасування наказу ДП «Закарпатське вертолітне виробниче обєднання» № 734/0 від 03.12.1992 оскільки як до початку, так і під час розгляду позову по суті, позивачі не надали суду вказаний предмет спору, не надали суду доказів, що вони зверталися до ДП «Закарпатське вертолітне виробниче обєднання» з його витребування, та не ставили питання про його витребування від відповідача.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Не підлягають доказування обставини, визнані сторонами. Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ст. 303 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини справи, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Проте таким вимогам рішення суду не відповідає.

На підставі Закону України від 23 вересня 1999 р. N 1105-XIV "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", що набрав чинності 01.04.2001, у вигляді страхових виплат відшкодовується шкода особам, які застраховані від нещасного випадку відповідно до цього Закону, та особам, право яких на отримання відшкодування шкоди, заподіяної їм унаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов'язаних із виконанням ними трудових обов'язків, було встановлено раніше згідно з відповідним законодавством СРСР, Української РСР або України. Особам, які потерпіли на виробництві до 1 квітня 2001 р., ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати та соціальні послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку (п. 2 ст. 7 "Прикінцеві положення" Закону України від 22 лютого 2001 р. N 2272-III "Про страхові тарифи на загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", який був чинним станом на 01.04.2001).

Як визнано апелянтом, особові справи потерпілих на виробництві позивачів у даній справі (за виключенням позивача ОСОБА_30) були передані до ОСОБА_1 у червні жовтні 2001 року.

За змістом статті 29 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (в редакції, чинній на час передачі особових справ до ОСОБА_1) перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат на медичну та соціальну допомогу провадиться в разі: 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім'ї померлого; 3) підвищення розміру мінімальної заробітної плати у порядку, визначеному законодавством.

Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади з питань статистики. Таке перерахування провадиться з 1 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Позивачі просили скасувати наказ ДП «Закарпатське вертолітне виробниче обєднання» № 734/0 від 03.12.1992.

На вимогу апеляційного суду відповідачем такий наказ було надіслано.

У ньому зазначено:

«1.Бухгалтерії провести перерахунок відшкодування шкоди потерпілим у звязку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоровя на виробництві згідно розяснення, затвердженого постановою Міністерства праці України № 25 від 16.04.1992, і у звязку з підвищенням заробітної плати працівникам обєднання з 26.09.92р. наказ № 626/0 від 28.09.92р..

2. При перерахунку розміру відшкодування шкоди користуватись середньомісячною тарифною ставкою (посадовим окладом) для професії відповідного розряду де потерпілий працював до професійного захворювання трудового каліцтва.

3 Тарифні ставки (посадові оклади) затверджені наказом по ЗВВО № 638/0 від 02.10.92р., № 626-0 від 28.09.92р..

4. Бухгалтерії провести перерахунок з 26.09.92р.»

Також позивачі просили надати ОСОБА_1 наказ про розрахунок втраченого заробітку, з якого вперше було визначено втрачений заробіток з врахуванням коефіцієнта підвищення за період з 03.12.1992 по 04.07.2001, враховуючи Постанову КМУ № 472 від 23.06.1993.

Постановою Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993 було затверджено «Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків» (втратила чинність згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2001 року N 807). Така постанова була прийнята після видачі оскаржуваного наказу відповідача. Пунктом 9 постанови № 472 від 23.06.1993 передбачалось, що розмір відшкодування втраченого потерпілим заробітку встановлюється відповідно до ступеня втрати професійної працездатності і середньомісячного заробітку, який він мав до ушкодження здоров'я.

Зобовязуючи адміністрацію ДП "Закарпатське вертолітне виробниче обєднання" надати фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві наказ про розрахунок втраченого позивачами заробітку, з якого вперше було визначено втрачений заробіток з врахуванням коефіцієнта підвищення за період з 03 лютого 1992 року по 04 липня 2001 року, враховуючи Постанову КМУ № 472 від 23.06.1993 р.; довідки про розмір втраченого заробітку з новою сумою відшкодування, довідки про втрачений заробіток з новою сумою відшкодування, з врахуванням, що позивачі працювали і проживають у гірській місцевості, суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для справи. Зокрема, суд не зясував які саме документи містились в особових справах позивачів, що були передані відповідачем ОСОБА_1 у 2001 році, зокрема: коли кожен з відповідачів отримав ушкодження здоровя, пов'язане з виконанням ним трудових обов'язків; які суми щомісячних виплат по втраті працездатності зазначені у Довідках, переданих ОСОБА_1; чи такі суми були розраховані, виходячи з середньомісячного заробітку кожного з позивачів, відповідно до посад, які вони займали, чи з тарифних ставок (посадових окладів); чи в такому розрахунку враховано ту обставину, що позивачі проживають та працювали у гірській місцевості. Судом не було досліджено актів перевірок, на які посилаються позивачі, та виданих за результатами перевірок приписів. Не зясовано, чи такі перевірки було проведено щодо всіх позивачів.

За відсутності відповідних документів неможливо встановити, чи розмір втраченого заробітку позивачів у вказаний період відповідав положенням № 472 від 23.06.1993.

Спір кожного із позивачів є індивідуальним, оскільки відповідні обставини слід зясовувати щодо кожного з позивачів.

Так, зокрема, Акт розслідування хронічного захворювання ОСОБА_30 було складено 23 жовтня 2004 року (а.с.137), а отже, його вимоги щодо розрахунку втраченого заробітку за період з 03 лютого 1992 року по 04 липня 2001 року є безпідставними.

Позовні вимоги є необґрунтованими. Позивачі не навели доводів і не подали доказів на підтвердження наявності порушеного права кожного конкретного працівника та необхідності поновлення такого. При цьому саме по собі твердження (вимога) про те, що відповідач повинен надати іншій юридичній особі наказ про розрахунок втраченого заробітку, з урахуванням коефіцієнта підвищення за період з 03.12.1992 по 04.07.2001, а також довідки про розмір втраченого заробітку з новою сумою відшкодування є недоведеним, оскільки позивачі не довели розмір заробітку, що на їх думку має бути нарахований, а також розмір нової суми відшкодування.

Суд першої інстанції не повно зясував обставини, що мають значення для справи, позивачами не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, а відтак обставини, які суд вважав встановленими не доведені.

Зважаючи на викладене судова колегія вважає, що суд безпідставно частково задовольнив позов. Рішення суду, відповідно до п.п.1,2,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, у частині задоволених позовних вимог слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні таких позовних вимог відмовити.

При цьому, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскільки у задоволенні позову про скасування наказу ДП «Закарпатське вертолітне виробниче обєднання» № 734/0 від 03.12.1992 відмовлено, і підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині немає.

Керуючись п.2 ч.1 ст. 307, п.п. 1,2,4 ч. 1 ст. 309, 313, п.1 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Відділення виконавчої дирекції ОСОБА_1 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Тячівському районі Закарпатської області - задовольнити частково.

Рішення Тячівського районного суду від 03 травня 2017 року в частині вирішення позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, ОСОБА_37, ОСОБА_38, ОСОБА_39, ОСОБА_40, ОСОБА_41, ОСОБА_42, ОСОБА_43, ОСОБА_44, ОСОБА_45, ОСОБА_46, ОСОБА_47 та ОСОБА_48 про зобовязання адміністрації ДП "Закарпатське вертолітне виробниче обєднання" надати фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві: наказ про розрахунок втраченого позивачами заробітку, з якого вперше було визначено втрачений заробіток з врахуванням коефіцієнта підвищення за період з 03 лютого 1992 року по 04 липня 2001 року, враховуючи Постанову Кабінету Міністрів України № 472 від 23.06.1993; довідки про розмір втраченого заробітку з новою сумою відшкодування; довідки про втрачений заробіток з новою сумою відшкодування, з врахуванням, що позивачі працювали і проживають у гірській місцевості скасувати, та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак протягом двадцяти днів може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча: Судді: