22-ц/775/650/2017(м)
266/3526/16-ц

Головуючий І інстанції Курбанова Н.М. Єдиний унікальний номер 266/3526/16-ц
Номер провадження 22-ц/775/650/2017(м)
Категорія 59 Доповідач Барков В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Маріуполь

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Баркова В.М.,

суддів Мальцевої Є.Є.,

Принцевської В.П.,

секретар Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання незаконною бездіяльності щодо незабезпечення житлових прав під час проходження військової служби за призовом,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом посилаючись на те, що 12 жовтня 2003 року його було звільнено з військової служби в запас ЗСУ на підставі абз. «г» п. 63 Положення про проходження військової служби особами офіцерського складу, прапорщиками (мічманами) ЗСУ, затвердженого Указом Президента України від 07.11.2001 р. № 1053/2001 у зв`язку із скороченням штатів у разі неможливості використання на службі у зв`язку із проведенням організаційних заходів. 27 лютого 2015 року на підставі Указу Президента України від 14.01.2015 р. № 15 «Про часткову мобілізацію», він як офіцер запасу був мобілізований для проходження військової служби та його було призначено на посаду офіцера відділення протидії нелегальній міграції оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ). В подальшому був призначений на посаду старшого офіцера з організації та контролю оперативно-розшукової діяльності оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ). З 24 червня 2015 року по 07 квітня 2016 року приймав безпосередню участь у забезпеченні проведення антитерористичної операції та отримав статус учасника бойових дій. 07 квітня 2016 року на підставі Указу Президента України від 25.03.2016 р. № 115/2016 р. «Про звільнення в запас військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, призваних відповідно до Указу Президента України від 21 липня 2014 року № 607 та під час першої черги часткової мобілізації відповідно до Указу Президента України від 14 січня 2015 року № 15» він був звільнений у запас ЗСУ за п.п. «є» п. 1 ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. № 1232-ХІІ (у зв`язку з вислугою встановлених строків служби). Згідно наказу командира ІНФОРМАЦІЯ_1 від 07.04.2016 р. № 74-ос він був знятий зі всіх видів забезпечення, виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 та зарахований до військового оперативного резерву першої черги. Просив визнати незаконною бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ) щодо незабезпечення його службовим житловим приміщенням, згідно вимог а. 9 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. № 2011-XII; гуртожитком, призначеним для проживання одиноких громадян, згідно вимог а. 10 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р.; щодо не вчинення дій, направлених на оренду житла за місцем проходження ним військової служби та забезпечення його таким житлом, згідно вимог а. 11 ч. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р.

Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 липня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права та на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення його позову.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином судовою повісткою та телефонограмою (а.с. 184, 185, 188) та просив суд розглядати справу за його відсутності (а.с 186-187), тому суд відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянув справу без його участі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача Донецького прикордонного загону Лещенка М.Ю., який заперечував проти задоволення скарги, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач проходив військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, то на нього не розповсюджуються норми законодавства щодо забезпечення військовослужбовців службовим житлом, а також з того, що позивачем не надано доказів його звернення в період служби до командування ІНФОРМАЦІЯ_1 з вимогою щодо забезпечення таким житлом.

З таким висновком не можна не погодитися.

Судом встановлено, що відповідно до Указу Президента України від 14.01.2015 № 15/2015 «Про часткову мобілізацію» 27 лютого 2015 року ОСОБА_1 був призваний на військову службу за мобілізацією.

Згідно з наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 16 червня 2015 року № 503-ос та наказу Східного регіонального управління від 24 червня 2015 року № 383-ос ОСОБА_1 виведений у розпорядження начальника Східного регіонального управління та призначений на посаду старшого офіцера з організації та контролю оперативно-розшукового відділу ІНФОРМАЦІЯ_1 (військова частина НОМЕР_2 ).

Наказом начальника Донецького прикордонного загону від 24 червня 2015 року № 118-ос позивач зарахований до списків особового складу ІНФОРМАЦІЯ_1 та всіх видів забезпечення та 02 липня 15 року приступив до виконання службових обов`язків, що підтверджується наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 № 124-ос.

Відповідно до наказу начальника Донецького прикордонного загону від 07 квітня 16 року № 74-ос майора за призовом ОСОБА_1 звільнено в запас з військової служби та виключено із списків особового складу загону та всіх видів забезпечення, у зв`язку з вислугою встановлених строків військової служби (ч. 8 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу»).

Пунктом 1 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української PCP а іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до вимог а. 11 п. 1 ст. 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства, якщо вони не займали жилих приміщень за місцем проходження служби.

Отже, законом передбачено право на забезпечення службовим житлом військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

Частиною 6 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначені наступні види військової служби:

? строкова військова служба;

? військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період;

? військова служба за контрактом осіб рядового складу;

? військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу;

? військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів);

? військова служба за контрактом осіб офіцерського складу;

? військова служба за призовом осіб офіцерського складу.

Таким чином, військова служба за призовом осіб офіцерського складу та військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період, є різними видами військової служби, а відтак позивач, який був призваний на військову службу за мобілізацією на особливий період не відноситься до військовослужбовців, яким за законом надається службове житлове приміщення.

Відповідно до п. 2.9. Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі України, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України від 20.12.2007 року № 1040, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11.01.2008 року за № 16/14707, для одержання службового житлового приміщення військовослужбовець подає рапорт на ім`я безпосереднього начальника.

З акту комісійної перевірки, затвердженого 10 жовтня 2016 року начальником Донецького прикордонного загону вбачається, що позивач під час проходження військової служби не звертався із рапортом для одержання службового житлового приміщення (а.с. 32).

З урахуванням зазначеного, доводи апеляційної скарги не приводять апеляційний суд до висновку про порушення або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 07 липня 2017 року залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді В.М. Барков

Є.Є. Мальцева

В.П. Принцевська