Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Закропивного О.В.,
Хопти С.Ф., Штелик С.П.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду із вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10 червня 2008 року між товариством з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» (далі - ТОВ «ПростоФінанс») та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 141 110 грн на строк до 10 червня 2014 року зі сплатою 9,9 % річних.

18 травня 2012 року право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором купівлі-продажу кредитного портфелю.

Посилаючись на неналежність виконання ОСОБА_6 кредитного зобов'язання, внаслідок чого станом на 06 серпня 2015 року утворилася заборгованість на загальну суму 99 526 грн 64 коп., із яких: тіло кредиту - 67 714 грн 92 коп., проценти - 17 355 грн 28 коп, комісія - 7 255 грн 27 коп., штраф - 7 201 грн 17 коп., позивач просив стягнути вказаний борг із ОСОБА_6

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 20 травня 2016 року, позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено. Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором у розмірі 99 526 грн 64 коп. Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення судів та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ТОВ «Кредитні ініціативи».

Відповідно до п. 6 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, із яким погодився апеляційний суд, виходив із того, що неналежність виконання відповідачем кредитних зобов'язань становить підставу дострокового стягнення боргу із позичальника на користь нового кредитора, неповідомлення про зміну якого не звільняє ОСОБА_6 від обов'язку погашення кредиту.

Колегія суддів погоджується із такими висновками.

Судами встановлено, що 10 червня 2008 року між ТОВ «ПростоФінанс» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 141 110 грн на строк до 10 червня 2014 року зі сплатою 9,9 % річних.

18 травня 2012 року право вимоги за кредитним договором перейшло до ТОВ «Кредитні ініціативи» за договором купівлі-продажу кредитного портфелю.

Перехід права вимоги за кредитним договором до ТОВ «Кредитні ініціативи» суд першої інстанції, із яким погодився апеляційний суд, встановив із нотаріальної завіреної копії договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 18 травня 2012 року, додатку до цього договору із зазначенням прізвища ОСОБА_6 у переліку відступлених кредитних договорів, які досліджені у судовому засіданні. Суд перевірив відповідність незавірених копій документів про відступлення права вимоги дослідженим у судовому засіданні документам та у відповідності до ст. 138 ЦПК України повернув нотаріально завірені копії стороні, яка їх подала. Таким чином, належність та достовірність доказів про перехід права вимоги судом встановлені, доводи касаційної скарги про те, що висновки судів не ґрунтуються на матеріалах справи, є безпідставними.

Щодо доводів касаційної скарги про неповідомлення про зміну кредитора у зобов'язанні, необхідно зазначити таке.

Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

У ч. 2 ст. 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов'язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов'язанні.

Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов'язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Якщо боржник не сплачував заборгованість за кредитним договором ні новому, ні старому кредитору, внаслідок чого в останнього утворилася заборгованість, правильним є стягнення заборгованості на користь нового кредитора, оскільки неповідомлення боржника про зміну кредитора не звільняє його від обов'язку погашення кредиту взагалі, що спростовує доводи касаційної скарги про неналежність кредитора у справі.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України № 6-979цс15 від 23 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Крім того, як вбачається із розрахунку заборгованості, ОСОБА_6 після 18 травня 2012 року (у період із 20 грудня 2012 року по 20 червня 2013 року) сплатила на погашення кредиту 14 тис. грн, що свідчить про визнання нею прав ТОВ «Кредитні ініціативи» як нового кредитора.

Спростовуються й доводи касаційної скарги про те, що на момент звернення до суду у позивача не виникло право достроково вимагати повернення кредиту, оскільки за умовами п. 6.2.3. кредитного договору таке право виникає у кредитора лише у разі надсилання їй досудової вимоги про усунення порушень, а такої вимоги вона не отримувала.

За змістом п. 6.2.3. кредитного договору кредитодавець незалежно від настання кінцевого терміну повернення кредиту маж право вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості, в тому числі суми кредиту (або її відповідної частини) та/або процентів за користування кредитом, та/або комісії за надання кредиту, та/або комісії за управління кредитом, та/або суми неустойки чи інших грошових зобов'язань за цим договором у тому числі у випадку порушення позичальником термінів сплати щомісячних платежів.

При цьому зазначено, що для реалізації цього права кредитодавець надсилає письмову вимогу позичальнику у досудовому порядку. Також вказано, що кредитодавець має право вимагати задоволення позичальником вимоги про дострокову сплату заборгованості в судовому порядку.

Таким чином, за умовами договору можливість звернення кредитора до суду із позовом про дострокове повернення сум за кредитом не ставиться у залежність від надсилання боржнику досудової вимоги про усунення порушень.

Не становлять підставу скасування судових рішень у справі й доводи касаційної скарги про те, що у ТОВ «Кредитні ініціативи» виникло право вимоги до неї лише в тому обсязі, який товариству відступлено за договором, оскільки ст. 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Тобто, до ТОВ «Кредитні ініціативи» у повному обсязі перейшли права кредитора за кредитним договором від 10 червня 2008 року, в тому числі й щодо нарахування процентів, штрафу та комісії після відступлення йому права вимоги.

В іншій частині доводи касаційної скарги зводяться до неправильного тлумачення правової природи договору купівлі-продажу кредитного портфелю, що на законність судових рішень у справі не впливає.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 18 лютого 2016 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 20 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик