АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5282/17 Справа № 205/7987/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Свистунової О.В.,

суддів Варенко О.П., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2017 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства Дніпроважмаш про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ПАТ Дніпроважмаш про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 10.02.1992 року він був прийнятий на роботу на посаду станочником широкого профілю 3-го розряду в ПАТ Дніпроважмаш та звільнений 10.10.2016 року з посади обрубника 2-го розряду в звязку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя. Посади, які на підприємстві займав позивач є роботами з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці. Також виконувані позивачем роботи потягнули за собою хвороби, які є професійними. З 09.09.2016 року по 04.10.2016 року позивач перебував на лікарняному. 05.10.2016 року позивач надав лікарняний та копію виписного епікризу до ПАТ Дніпроважмаш. Проте, позивача було відсторонено від роботи за станом здоровя, а 10.10.2016 року позивача було звільнено в звязку з невідповідністю виконуваній роботі внаслідок стану здоровя та відмовою від переведення на більш легшу роботу. Після відсторонення позивач намагався вручити відповідачу згоду на переведення на легшу роботу, проте відповідач відмовився її взяти. Крім того, 10.10.2016 року позивачу пропонувалось лише дві посади майстер цеху (для цієї посади потрібна вища освіта, яка у позивача відсутня) та двірник (позивачу за станом здоровя не можна працювати на вулиці в холодну пору року). Позивача не було ознайомлено з усіма наявними станом на 10.10.2016 року на ПАТ Дніпроважмаш посадами, він завжди був готовий на будь-яку роботу, яку зміг би виконувати за професійними навичками та станом здоровя, а тому вважає, що його звільнення є незаконним.

Посилаючись на викладене, з урахуванням уточнень, позивач просив суд визнати незаконним наказ ПАТ Дніпроважмашвід 10.10.2016 року про припинення трудового договору, яким позивача було звільнено з посади обрубника 2-го розряду зайнятого на обробці лиття наждаком та вручну обрубної ділянки виробництва готової продукції та напівфабрикатів металургійного виробництва № 3, на підставі п.2 ст. 40 КЗпП України через невідповідність виконуваній роботі внаслідок стану здоровя та відмовою від переведення на більш легшу роботу; поновити позивача з переводом на посаду долбовщика цеху № 11 ПАТ Дніпроважмаш; стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 10.10.2016 року по день винесення рішення; стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22.05.2017 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, а також неповно зясовані обставини, що мають значення для справи.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 183 від 06.02.1992 року ОСОБА_2 був прийнятий на роботу на посаду станочника широкого профілю в ПАТ Дніпроважмаш (а.с.62).

Згідно п.3.7 заключного акту за результатами медичного огляду працівників ПАТ Дніпроважмашвід 15.07.2017 року ОСОБА_2 має діагнози: гіпертонічна хвороба Іст., Іст. вегетативна полі невралгія рук, цервікобрахіалгія без загострення, тораколюмбалгія без загострення. Непридатний для роботи за професією обрубувач (а.с.64-72).

07.10.2016 року позивача було ознайомлено з переліком вакантних посад та професій на ПАТ Дніпроважмаш, однак ОСОБА_2 зазначив, що він не може виконувати роботу по всім позиціям за станом здоровя, а роботу майстра за відсутністю освіти (а.с.75).

На засіданні цехового комітету виробництва продукції та напівфабрикатів металургійного виробництва № 03 незалежна профспілкова організація ПАТ Дніпроважмашнадала згоду на звільнення обрубувача ОСОБА_2 за ст. 40 п.2 КЗпП України у звязку із невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя, що підтверджується випискою з протоколу № 32 від 10.10.2016 року (а.с.73).

Згідно акту від 10.10.2016 року позивач відмовився від запропонованої йому роботи двірником територій з заробітної платою 2000 грн. (а.с.74).

Наказом ПАТ Дніпроважмашвід 10.10.2016 року № 1076к звільнено ОСОБА_2 обрубувача 2 розряду обрубної дільниці виробництва продукції та напівфабрикатів металургійного виробництва (№ 03) 10.10.2016 року у звязку із невідповідністю займаній посаді внаслідок стану здоровя, п.2 ст. 40 КЗпП України, та відмовою від переведення на більш легку роботу (а.с.100).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем було дотримано порядок звільнення позивача з роботи, оскільки встановлено невідповідність виконуваній роботі внаслідок стану здоровя, який перешкоджає продовженню ОСОБА_2 даної роботи, позивачу було запропоновано більш легку роботу, від переведення на яку він відмовився.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці.

Частиною другою статті 40 цього Кодексу встановлено,що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1,2,і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно з частинами першою та третьою статті 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в оранізації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40 частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобовязаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільняється , працював.

Оскільки обовязок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КзпП України роботодавець є таким, що виконав цей обовязок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади(інша робота), які зявилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Вжиття роботодавцем заходів для працевлаштування працівника на іншому підприємстві чи після розірвання з працівником трудового договору відповідно до вимог частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України не є обовязком роботодавця.

Згідно ст. 169 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний за свої кошти органiзувати проведення попереднього (при прийняттi на роботу) i перiодичних (протягом трудової дiяльностi) медичних оглядiв працiвникiв, зайнятих на важких роботах, роботах iз шкiдливими чи небезпечними умовами працi або таких, де є потреба у професiйному доборi, а також щорiчного обовязкового медичного огляду осiб вiком до 21 року.

Пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів передбачено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясувати, з яких підстав проведене звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові.

Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 року № 9 Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді справ про звільнення за п.2 ст. 40 КЗпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на підставі фактичних даних, які підтверджують, що внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоровя (стійкого зниження працездатності) працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обовязків чи їх виконання протипоказано за станом здоровя або небезпечне для членів трудового колективу чи громадян, яких він обслуговує, і неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу. З цих підстав, зокрема, може бути розірваний трудовий договір з керівником підприємства, установи, організації або підрозділу у звязку з нездатністю забезпечити належну дисципліну праці у відповідній структурі.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що його не було ознайомлено з усіма наявними посадами на підприємстві, є необґрунтованими та колегія суддів їх не приймає до уваги. Матеріалами справи та поясненнями представника відповідача у суді апеляційної інстанції було підтверджено висновки суду першої інстанції, що 07.10.2016 року позивача було ознайомлено саме з повним переліком усіх вакантних посад та професій на ПАТ Дніпроважмашстаном н7а 07.10.2016 року, однак, позивач власноручно на зазначеному переліку письмово зазначив, що не може виконувати роботу по всім позиціям за станом здоровя, а роботу майстра за відсутністю освіти (а.с.75). Крім того, актом від 10.10.2016 підтверджено відмову позивача від знов запропонованої йому роботи прибиральника за станом здоров»я (а.с.74).

Відповідно до ч.6 ст.70 ЦПК України строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали або грошові кошти здано на пошту чи передано іншими відповідними засобами зв»язку. Аналогічний висновкок міститься у Правовій Позиції Верховного Суду України у справі № 6-1509цс17 від 21 вересня 2017 року.

Доводи апеляційної скарги щодо направлення на адресу відповідача письмової заяви саме від 05 жовтня 2016 року про надання згоди на переведення його на іншу посаду за станом здоров»я (а.с.116) колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, згідно до відбитку печатки на конверті відправлення зазначена дата здачі кореспонденції на пошту 20 жовтня 2016 року (а.с.117), тоді як наказ про звільнення позивача було видано 10 жовтня 2016 року, і з яким позивача також було ознайомлено 10.10.2016 року, що підтверджено його власноручним підписом (а.с.100), а інших доказів на спростування зазначеного позивачем надано не було, як не заявлено і певних клопотань щодо сприяння судом у здобутті належних доказів.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі інші доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд першої інстанції постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення, у оскаржуваній частині, підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

Керуючись ст.ст. 209,303,307,308,314,315ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: О.П.Варенко

ОСОБА_3