Справа № 161/7131/17 Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/1434/17 Категорія: 53 Доповідач: Карпук А. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів - Стрільчука В.А., Здрилюк О.І.,

секретар Галицька І.П.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третя особа ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу управління культури Луцької міської ради «Луцька музична школа № 1 імені Фридеріка Шопена» про визнання незаконним наказу та скасування дисциплінарного стягнення за апеляційними скаргами ОСОБА_1, комунального закладу управління культури Луцької міської ради «Луцька музична школа № 1 імені Фридеріка Шопена» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Постановлено визнати незаконним та скасувати наказ № 04/02-07 від 23 січня 2017 року, виданий комунальним закладом управління культури Луцької міської ради «Луцька музична школа № 1 імені Фридеріка Шопена» про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1. В решті заявлених вимог відмовити. Стягнути з комунального закладу управління культури Луцької міської ради «Луцька музична школа № 1 імені Фридеріка Шопена » в дохід держави 640 грн. судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій покликаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення змінити та зобов'язати відповідача розмістити на дошці оголошень школи рішення суду у справі за цим позовом після набрання ним законної сили, зобов'язати забезпечити перебування цього оголошення на дошці оголошень впродовж двох календарних місяців.

Відповідач комунальний заклад управління культури Луцької міської ради «Луцька музична школа № 1 імені Фридеріка Шопена» також подав апеляційну скаргу на дане рішення, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить вказане рішення скасувати та ухвали нове, яким в задоволенні позову відмовити.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги позивача та відповідача не підлягають до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом № 04/02-07 від 23 січня 2017 року «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1, викладачу відділу музично-теоретичних дисциплін оголошено догану із занесенням до особової справи. Зобов'язано секретаря ОСОБА_11 ознайомити ОСОБА_1 із цим наказом під особистий підпис та довести його до відома колективу школи.

Підставою для винесення даного наказу була скарга ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (батьків учениці ОСОБА_8), подана 19.01.2017 року, в якій були зазначені протиправні дії викладача відділу музично-теоретичних дисциплін ОСОБА_1 щодо учениці ОСОБА_8, а саме: приниження та доведення до стану стресу дитини, що є порушенням Правил трудового розпорядку для працівників Луцької музичної школи № 1 імені Фредеріка Шопена п. 3.2 «Педагогічні працівники зобов'язані додержувати педагогічної етики, моралі, поважати гідність учня».

Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що нормами Кодексу законів про працю не передбачено такого стягнення, як «догана із занесенням до особової справи». Такий висновок є правильним і грунтується на нормах статті 147 КЗпП України, яка передбачає два види стягнення - догана і звільнення.

Висновок суду про те, що позивачем ОСОБА_1 не пропущено 3 місячний строк звернення до суду підтверджується матеріалами справи. Зокрема, згідно з відміткою у наказі № 04/02-07 від 23.01.2017 року про притягнення до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1, копія наказу їй видана 08.02.2017 року (а.с.4).

Із поштового штемпеля на конверті, у якому була направлена позовна заява до суду, вбачається, що поштове відправлення здане на відділення зв'язку 05.05.17 року (а.с.6), тобто, у межах тримісячного строку з часу вручення позивачеві копії наказу.

Доводи представника відповідача про ознайомлення ОСОБА_1 із оскарженим наказом у день його винесення не підтверджені належними і допустимими доказами, а у самому наказі у рядку «Ознайомлена з наказом» дата ознайомлення відсутня.

Відмова суду у задоволенні вимог про розміщення на дошці оголошень рішення суду про скасування наказу та дисциплінарного стягнення, забезпечення перебування цього рішення на дошці оголошень грунтується на положеннях статті 4 ЦПК України. Цією статтею передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Посилання позивача ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що задоволення такої вимоги забезпечить відновлення становища, яке існувало раніше, є помилковим, оскільки після винесення наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності на дошці оголошень був розміщений наказ, а не судове рішення, а способом відновлення прав працівника, який незаконно притягнутий до дисциплінарної відповідальності є скасування такого наказу.

Положення статті 16 ЦК України, на яку посилається апелянт, статті 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, стаття 55 Конституції України дійсно гарантують право кожного на судовий захист порушеного права, однак не в будь-який спосіб, а у спосіб, передбачений Законом.

Правовідносини, що виникли між сторонами даного спору врегульовані нормами трудового законодавства, якими не передбачено обраного позивачем способу захисту трудового права шляхом розміщення судового рішення на дошці оголошень.

З пояснень позивача вбачається, що такі вимоги вона заявила, оскільки шляхом розміщення наказу на дошці оголошень його доведено до відома широкого кола відвідувачів школи, які знають її як заслуженого працівника. Ураховуючи норми статті 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу, вирішення питання про спростування недостовірної (негативної) інформації на підставі статтей 277, 299 ЦК України можливе у разі звернення з відповідним позовом. Вимог про спростування негативної інформації ОСОБА_1 не заявляла.

За таких обставин позивач безпідставно зазначила в апеляційній скарзі про порушення судом першої інстанції норм матеріального права.

Із змісту позовної заяви та доданих документів вбачається, що позивач при зверненні до суду судового збору не сплачувала, просила покласти ці витрати на відповідача, тому суд, частково задовольняючи позов, правильно застосував ст. 88 ЦПК України, стягнувши судові витрати з відповідача в дохід держави. Підстав стягнути судовий збір на користь позивача, яка їх не сплачувала, не має.

Апеляційна скарга відповідача комунального закладу управління культури Луцької міської ради «Луцька музична школа № 1 імені Фридеріка Шопена» не підлягає до задоволення з таких підстав.

З наказу № 04/02-07 від 23.01.2017 року вбачається, що у зв'язку з надходженням скарги батьків ОСОБА_8 - ОСОБА_6, ОСОБА_7, притягнуто до дисциплінарної відповідальності ОСОБА_1 у зв'язку з порушенням п. 3.2 Правил трудового розпорядку для працівників Луцької музичної школи № 1 імені Фредеріка Шопена. Цей пункт передбачає обов'язок педагогічних працівників додержуватись педагогічної етики, моралі, поважати гідність учня.

Також адміністрація розцінювала дії позивача як аморальний проступок виходячи з п. 3.6 Колективного договору. Відповідно до цього пункту, надходження від батьків учня обґрунтованої письмової скарги про приниження, образа честі, гідності під час навчально-виховного процесу в школі з боку педагога, вважати аморальним проступком, відповідальність за який передбачена п.3 ст. 41 КЗпП України та Правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Виходячи з положень статтей 139, 140, 147 КЗпП України підставою застосування догани як дисциплінарного стягнення є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов'язків, закріплених нормами трудового права, як-от: КЗпП, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з'ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

З акта, складеного 23.01.2017 року вбачається, що ОСОБА_1 від надання пояснень відмовилася.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що відповідач зробив висновок про вчинення ОСОБА_1 дисциплінарного проступка на підставі скарги і пояснень батьків учениці ОСОБА_10, які не були присутні при розмові педагога і їхньої дочки.

У даному судовому засіданні позивач пояснила, що 18.01.2017 року, перебуваючи після свого уроку у приміщенні класу, до якого зайшла учениця ОСОБА_10, запитала, чому вона і її батьки невдячні їй, пишуть заяви про перехід до іншого викладача. Заперечила, що в цей день говорила про вишиванку. Встановлено, що 18.01.2017 року у школі не було ніяких іспитів. Тобто, обставини, про які йдеться у скарзі батьків, позивач заперечує.

З пояснень представника відповідача вбачається, що адміністрація школи не заслуховувала і не відбирала пояснень у самої учениці, обмежилася лише поясненнями батьків і мотивами скарги, яка не містить обґрунтування та покликання на конкретні обставини, які підтверджують про порушення ОСОБА_1 вимог п. 3.6 Колективного договору.

Положеннями п.3 ст. 41 КЗпП України передбачено, що вчинення педагогічним працівником аморального поступку є підставою для звільнення, а тому застосовуючи стягнення у вигляді догани, відповідач безпідставно послався на цю норму права.

Керуючись при винесенні оскарженого наказу пунктом 3.6 Колективного договору, відповідач залишив поза увагою зміст цього пункту, який критерієм оцінки проступку, як аморального, визначає надходження не просто скарги від батьків, а скарги обґрунтованої, тобто такої, яка містить як факти, так і їх обґрунтування.

У скарзі батьків учениці зазначено узагальнені фрази про те, що позивач знущається і принижує їх дитину. У яких діях викладача полягає знущання і приниження, батьки не зазначили, а адміністрація, перевіряючи скаргу, зробила висновок про її обґрунтованість, без посилання на докази та на конкретні обставини.

Прохання батьків про переведення дитини для навчання у клас до іншого викладача, яке мало місце до події, яка розглядається, не доводить протиправності дій позивача.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності був винесений без з'ясування усіх обставин та за відсутності доказів про вчинення працівником ОСОБА_1 такого діяння, яке відповідно до вимог закону може бути визнане дисциплінарним проступком.

Доводи відповідача щодо допущеної у наказі описки у вигляді вказівки «з занесенням до особової справи» не відповідають змісту поняття описка. Зокрема Академічний тлумачний словник (1970-1980) містить визначення, згідно з яким опискою визнається помилка в написаному тексті (переважно через неуважність). У даному ж випадку роботодавцем застосовано дисциплінарне стягнення, не передбачене законом, а сам текст наказу помилок не містить.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлювались обставини притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності, тому хоча суд не надав правової оцінки цим обставинам у своєму рішенні, однак правильно вирішив спір та частково задовольнив позов, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін. Апеляційні скарги позивача ОСОБА_1 та відповідача комунального закладу управління культури Луцької міської ради «Луцька музична школа № 1 імені Фридеріка Шопена» не містять правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, комунального закладу управління культури Луцької міської ради «Луцька музична школа № 1 імені Фридеріка Шопена» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 вересня 2017 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: