Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 310/7975/16 Головуючий у 1 інстанції: Черткова Н.І.
№ провадження 22-ц/778/2949/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

суддів: Бєлки В.Ю.

ОСОБА_2

при секретарі: Фесенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4»ї Євгенівни на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 02 червня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_4»ї Євгенівни до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, уточненим в ході судового розгляду, до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

В позові зазначала, що ОСОБА_3 є її батьком. Після розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3, вона залишилася проживати з матір»ю ОСОБА_5. Батько виплачував аліменти до повноліття ОСОБА_4 відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду від 16.09.2010 року.

17.12.2016 року вона досягла повноліття і виплати аліментів припинились. Позивач продовжує навчатися в вищому навчальному закладі на денній формі навчання Бердянському державному педагогічному університеті, термін навчання з 01.09.2016 року по 30.06.2020 року, відповідач добровільно матеріальної допомоги на навчання дочці не надає.

Посилаючись на викладені обставини, просила суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 17.12.2016 року і до досягнення ОСОБА_4Є, 23 років.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на період навчання у розмірі 500 грн. щомісячно на період її навчання починаючи з 17.12.2016 року по 30.06.2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь дер держави судовий збір у розмірі 551,20 грн.. в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвали нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду змінити в частині визначення розміру аліментів, стягнувши з ОСОБА_3 на її користь аліменти в розмірі 800 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 17.12.2016 року і до досягнення ОСОБА_4 23 років.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог процесуального та матеріального права.

Встановлено, що ОСОБА_3 є батьком позивача ОСОБА_4

Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 16.09.2010 року відповідач виплачував аліменти на утримання неповнолітньої доньки, ОСОБА_4 у розмірі ? частини від усіх видів доходу щомісячно та до досягнення ОСОБА_4 повноліття.

17.12.2016 року ОСОБА_4 досягла повноліття і з 01.09.2016 року навчається в вищому навчальному закладі Бердянському державному педагогічному університеті, на платній основі, вартість навчання освітньої послуги за весь строк навчання становить 31600,00 грн.

Відповідно до довідки №8-363 від 07.02.2017 року мати позивача ОСОБА_5 працює в державній установі «Бердянська виправна колонія № 77» на посаді спеціаліста, а її заробітна за серпень 2016 року - січень 2017 року становила 16396, 53 грн.

Матір позивача ОСОБА_4 ОСОБА_5 працює в державній установі «Бердянська виправна колонія» ( № 77) з 14 лютого 2012 року і займає посаду фахівця по контролю за виконанням режимних вимог. У звязку з тим, що освіта ОСОБА_5 не відповідає кваліфікаційним вимогам займаної посади, вона була направлена на навчання до вищого навчального закладу "Інститут права імені ОСОБА_6 Класичного приватного університету для отримання спеціальності за напрямком правознавство з 01 вересня 2015 року.

На даний час ОСОБА_5 навчається на 2 курсі університету на контрактній основі.

Згідно виписки із амбулаторної картки ОСОБА_4 відповідно до якої вона перебуває на диспансерному обліку з 20.08.2009 року з діагнозом змішаний астигматизм обох очей високого ступеню.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 перебуває на обліку у Бердянському центрі зайнятості, згідно запису в трудовій книжці від 07.03.2017 року.Відповідно до довідки № 1039, наданої Бердянським міським центром зайнятості, дохід ОСОБА_3 за період з 28 лютого 2017 року по 30 квітня 2017 року склав 982,71 грн., його дохід не є постійним.

З 2016 року відповідач припинив підприємницьку діяльність, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 08.02.2017 року.

Відповідно до ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітню дитину в твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 СК України.

Відповідно до розяснень п.20 Постанови Пленума Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Таким чином, у зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років із можливістю батьків надавати таку матеріальну допомогу.

Судом першої інстанції встановлено наявність всіх юридичних фактів, які вказані в вищевказаній Постанові Пленуму ВСУ, а саме вік доньки, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років, продовження нею навчання та потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, відповідач все ж таки має можливість надавати матеріальну допомогу своїй дочці, оскільки він є чоловіком працездатного віку, має захворювання, але інвалідом не є, з 2011 року, коли був звільнений з останнього місця роботи не прийняв заходів до працевлаштування, має ще одну дитину, але він сплачував вже аліменти на утримання ОСОБА_4 до її повноліття, при наявності у нього вже другої дитини.

Відповідно до частини 3 статті 10, статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач не надав суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про спроможність відповідача сплачувати аліменти у заявленому ним розмірі.

Докази та обставини, ні які посилаються заявники в апеляційних скаргах, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідження та встановленні судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

Отже. доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4»ї Євгенівни відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 травня 2017 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: