Провадження № 2/641/1562/2017 Справа № 641/3945/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2017 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання - Щеглової Г.О.

представника позивача: ОСОБА_1

відповідача: ОСОБА_2

представника відповідача: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2, в якому просить у порядку поділу майна подружжя, визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

В обґрунтування позову позивач зазначив, що 10.10.2008 року між ним та відповідачем зареєстровано шлюб у Червонозаводському відділі РАЦС ХМУЮ, актовий запис №443.

Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, відносин сімейних з відповідачем не підтримують та не ведуть спільного господарства. Сім'я розпалась та існує формально. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

За час шлюбу сторонами набуто спільне майно, набуте подружжям за час шлюбу. Так, за час спільного проживання, а саме 28.08.2013 року подружжям було придбано у спільну сумісну власність трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2. Право власності на цю квартиру формально зареєстровано за відповідачем. У вказаній квартирі за рахунок спільних коштів було зроблено ремонт, що підвищило її вартість. На сьогоднішній день ринкова власність вище зазначеної квартири становить 487000,00 грн.

Вказана квартира наразі використовується відповідачем та в зв»язку з тим, що відповідач відмовляється добровільно здійснити поділ квартири, позивач змушений звернутись до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити.

Представник відповідача та відповідач позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та докази, надані в обґрунтування позову приходить до наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 10.10.2008 року у Червонозаводському відділі РАЦС ХМУЮ, актовий запис №443.

Від шлюбу мають дочку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що сімейне життя з відповідачем не склалося, відносин сімейних з відповідачем не підтримують та не ведуть спільного господарства. Сім'я розпалась та існує формально. Шлюбно-сімейні відносини між ними припинені.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 18.02.2016 року шлюб між сторонами розірвано.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 20.07.2004 року ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 заповів ОСОБА_2 квартирі АДРЕСА_1.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 27.08.2013 року, ОСОБА_2 продала квартиру АДРЕСА_1 за 288000,00 грн. (а.с. 26).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 28.08.2013 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_2 за 352000,00 грн. (а.с.31).

Згідно з ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісної власністю, якщо інше не встановлено законом або договором.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо), самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Статтею 57 СК України визначено перелік майна, що є особистою власністю дружини, чоловіка.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу.

Згідно заяви ОСОБА_4 від 28.08.2013 року, завіреної ПН ХМНО Кошель Т.В., ОСОБА_4 цією заявою підтверджує, що його дружина ОСОБА_2 купує квартиру АДРЕСА_2 на кошти, які належать їй на праві особистої приватної власності. Не заперечує проти розпорядження ОСОБА_2 належною їй нерухомістю за суму та на умовах за її власним розсудом (а.с.32).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Позивач ОСОБА_4 зазначає, що на придбання квартири він давав гроші та робив у квартирі ремонт за свій рахунок, однак цей факт спростовується вищевказаною заявою та доказів у підтвердження цього факту, в розумінні ст. 60 ЦПК України, позивачем не надано.

Позивач не позбавлений права звернутись до суду з окремим позовом про стягнення вартості будівельних матеріалів.

Таким чином, судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 придбана відповідачем ОСОБА_2 за особисті кошти, які вона отримала від продажу квартири, АДРЕСА_1, яку вона отримала у спадщину.

Як вбачається з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, квартира АДРЕСА_2 належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (а.с.5).

Отже квартира АДРЕСА_2 належить ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності та не може бути включена до складу спільно нажитого майна подружжя.

З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання спірної квартири об'єктом спільної сумісної власності, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11,60,209,212-215,217 ЦПК України, ст.57,68 СК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_4 - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. А. Курганникова