АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5465/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із договорів позики, кредиту, банківського вкладу
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Котелевець А.В., Колтунової А.І.,

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 04 липня 2008 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 1345/08, за умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у сумі 86000 євро строком до 03 липня 2018 року. За користування кредитними коштами встановлена процентна ставка у розмірі 18% річних. Відповідно до п.2.5.1 кредитного договору відповідач зобов'язувався до 10 числа кожного місяця поповнювати свій поточний рахунок шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням. 04 липня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком і відповідачем було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку банку належне йому на праві власності майно, а саме: житловий будинок літ. Д-1, загальною площею 109,2 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка станом на 09.06.2016 р. становить 5559086,45 грн.

Після уточнення позовних вимог позивач остаточно просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 у розмірі 5 559 086 грн.45 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - житловий будинок літ. Д-1, загальною площею 109,2 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., розташованого в АДРЕСА_1, що належить відповідачу на праві власності, шляхом визнання права власності за ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк».

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року позовні вимоги задоволено. В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк у розмірі 5559086 грн. 45 коп. звернути стягнення на належний ОСОБА_1 предмет іпотеки - житловий будинок літ. Д-1, загальною площею 109,2 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності за ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» понесені витрати за сплату судового збору у сумі 1378 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє від імені ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу представник відповідача вказує на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права. Зазначає, що 25 березня 2014 року сплив трирічним строк позовної давності для звернення позивача до суду щодо захисту та реалізації своїх прав, визначених кредитним договором та іпотечним договором від 04 липня 2008 року. Звертає увагу на те, що позивач не надав та в матеріалах справи відсутні дані про те, що банк намагався реалізувати своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку, як це передбачено умовами іпотечного договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 04 липня 2008 року між ВАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і відповідачем був укладений кредитний договір № 1345/08, за умовами якого відповідач отримав у банку 86000 Євро. Кредитні кошти надані строком по 03 липня 2018 року включно. За користування кредитними коштами встановлена плата в розмірі 13,5 % річних.

Того ж дня, 04 липня 2008 року на забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» і відповідачем укладено договір іпотеки. Згідно умов договору відповідач передав банку в іпотеку належне йому майно, а саме: житловий будинок літ. Д-1, загальною площею 109,2 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., який розташований на земельній ділянці площею 1000 кв.м по АДРЕСА_1

Належним чином зобов'язання за кредитним договором відповідач не виконує у зв'язку з чим станом на 09.06.2016 року має місце заборгованість у розмірі 5 559086 грн. 45 коп., яка складається: із заборгованості по кредиту 81930,74 Євро, із заборгованості за відсотками 106158,32 Євро, комісії за РО - 50864,79 грн., штрафу за несвоєчасне погашення кредиту - 169986,86 грн. В перерахунку на національну грошову одиницю України (курс НБУ 28,381421 за один Євро станом на 09.06.2016 року) заборгованість за тілом та відсотками по кредиту становить 5 338 234,80 грн.

Колегія суддів вважає, що висновку про наявність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального права, при неповному з*ясуванні обставин справи.

За приписами статей 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель вправі вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 2.7.1 кредитного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому, або у визначеній частині у випадку невиконання позичальником своїх боргових зобов'язань за кредитним договором.

Ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» передбачає, що у разі порушенням основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотеко держатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцяти денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотеко держателя залишається без задоволення, іпотеко держатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотеко держателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотеко держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 червня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» була стягнута заборгованість за кредитним договором у сумі 1273701,94, що утворилась станом на 28 березня 2011 року.

Стягнення кредитної заборгованості рішенням суду, яке не виконано, не позбавляє право кредитодавця на пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки. Проте суд першої інстанції не звернув уваги на таке.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у ст. ст. 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (ч. 1 ст. 328 ЦК України).

Отже, аналізуючи положення ст. ст. 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту на задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи захисту: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу.

При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку»).

Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 30 березня 2016 року № 6-1851цс15, від 14 вересня 2016 року № 6-1219цс16, від 2 листопада 2016 року № 6-2457цс16, яка у силу ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для усіх судів України.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону та вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України належним чином не дослідив, чи дотримався банк порядку набуття права власності, який передбачено п. 7.4.1. договору іпотеки, згідно з яким цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про придбання предмета іпотеки у власність мають силу правовстановлюючих документів та надають право іпотекодержателю подати заяву про реєстрацію права власності на предмет іпотеки. Право власності на предмет іпотеки переходить до іпотекодержателя у порядку, що передбачений чинним законодавством України.

Належних та допустимих доказів наявності перешкод у реалізації позивачем порядку набуття права власності, який передбачено п. 7.4.1. договору іпотеки суду не надано.

За таких обставин помилковим є висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк».

Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого є, згідно п.3, п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального, процесуального права. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року - скасувати, у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки -відмовити.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - Н.П.Пилипчук

Судді - А.І. Колтунова

А.В. Котелевець