АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5028/17 Головуючий 1 інст. - Клименко А.М.
Справа № 644/4072/16-ц Доповідач - Кружиліна О.А.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Харків

Апеляційний суд Харківської області в складі:

головуючого Кружиліної О.А.

суддів Кіся П.В., Хорошевського О.М.

за участю секретаря Сементовської О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 червня 2017 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и в:

13 травня 2016 року ОСОБА_3 звернулася у суд з позовом до ПрАТ «Страхова компанія «НОВА», третя особа - ОСОБА_1, про стягнення страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. В подальшому позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги та в остаточній редакції просила суд про відшкодування матеріальної шкоди лише з ОСОБА_1, та просила стягнути з відповідача на її користь суму завданих матеріальних збитків у розмірі 43 214 грн, яка складається з матеріальної шкоди, визначеної висновком автотоварознавчої експертизи, у розмірі 38 309 грн 01 коп., понесених нею витрат на оплату експертизи у сумі 3 303 грн, витрат на паливо у зв'язку з наданням автомобіля експерту для визначення вартості відновлювальних робіт у розмірі 500 грн, та сплаченого судового збору в розмірі 1 102 грн 40 коп.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що 04 грудня 2015 року о 12 годині 25 хвилин ОСОБА_1 керував автомобілем «ВАЗ 2104», державний номерний знак НОМЕР_1 по вул. 2-ї П'ятирічки в м. Харкові і на перехресті з вул. 12-го Квітня порушив вимоги пункту 16.11 ПДР України, а саме: при виїзді на перехрестя з другорядної дороги не надав дорогу автомобілю, який рухався головною дорогою, внаслідок чого відбулось зіткнення його автомобіля з автомобілем «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить на праві приватної власності позивачу, і пошкодження транспортних засобів.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2015 року за обставинами зазначеної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП.

Цивільна-правова відповідальність ОСОБА_1 застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «НОВА», якій позивач надав усі необхідні документи для виплати йому страхового відшкодування, але станом на 13 травня 2016 року сума страхового відшкодування позивачу не виплачена.

Оцінка розміру ремонту автомобіля на сертифікованій СТО «Техно-Арт», згідно рахунку-фактури від 07 грудня 2015 року склала 29 429 грн 90 коп.

10 січня 2016 року було проведено дослідження експертом від страховика щодо визначення матеріальних збитків, які зазнала позивач внаслідок дорожньо-транспортної події, що трапилась 04 грудня 2015 року - склала 26 716 грн.

За клопотанням відповідача була призначена судова автотоварознавча експертиза, за висновками якої сума матеріальної шкоди, яка була заподіяна ОСОБА_3 склала 38 309 грн 01 коп., яку позивач просила стягнути з особи, яка завдала шкоду майну, - ОСОБА_1

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 у відшкодування завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальної шкоди 38 309 грн 01 коп., витрати по проведенню експертизи в сумі 3 303 грн та судові витрати в розмірі 551 грн 20 коп., а всього стягнуто 42 163 грн 21 коп.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не прийняв до уваги заперечення відповідача щодо необхідності звільнення його від обов'язку відшкодувати завдану майну позивача матеріальну шкоду, оскільки його цивільно-правова відповідальність на момент ДТП була застрахована. За таких підстав вважав рішення необґрунтованим та таким, що винесено в порушення норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, відповідно до статті 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Перевіряючи доводи сторін, суд першої інстанції забезпечив сторонам рівні можливості щодо надання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи і вирішив справу на засадах змагальності.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні дані та відповідні їм правовідносини, розглянув справу в межах заявлених позовних вимог і ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з вимог статей 1166, 1187, 1188 ЦК України та тих обставин, що шкода майну позивача завдана внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_1, а тому є всі підстави для відшкодування заподіяної матеріальної шкоди саме ОСОБА_1

З таким висновком суду першої інстанції погоджується апеляційний суд.

Судовим розглядом встановлено, що 04 грудня 2015 року о 12 год. 25 хв. ОСОБА_1, керуючи автомобілем «ВАЗ 21043», державний номерний знак НОМЕР_1, і рухаючись на ньому по вул. Біблика (раніше - вул. 2-ї П'ятирічки) в м. Харкові, на перехресті з вул. 12-го Квітня, порушив вимоги пункту 16.11 ПДР України, а саме: не надав дорогу автомобілю, який рухався головною дорогою, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Outlander», державний номерний знак НОМЕР_2, що на праві власності належить ОСОБА_3, пошкодивши транспортні засоби.

Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2015 року ОСОБА_1 у зв'язку з вищезазначеними подіями було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн. Постанова 05 січня 2016 року набрала законної сили.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 11639 від 06 квітня 2017 року, проведеної на підставі ухвали суду Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. проф. М.С. Бокаріуса, в результаті дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 04 грудня 2015 року, величина матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Mitsubishi Outlander», державний номер НОМЕР_2, складає 38 309 грн 01 коп.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов'язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов'язок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов'язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров'я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов'язкове страхування). До відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі по тексту - Закон).

Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності стаття 3 Закону визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Статтею 5 Закону передбачено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону (статті 9, 22, 28, 29, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобов'язання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов'язками страховика як сторони договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 21 січня 2016 року, який відповідно до статті 360-7 ЦПК України є обов'язковим для застосування судами загальної юрисдикції.

З огляду на викладене та враховуючи, що матеріали справи не містять даних про отримання позивачем страхового відшкодування від ПрАТ «Страхова компанія «НОВА», апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позовні вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, саме з заподіювача вини - ОСОБА_1, що не позбавляє останнього права на звернення до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для зміни або скасування судового рішення, апеляційний суд не вбачає.

Відповідно до статті 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319, ЦПК України, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 29 червня 2017 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.А. Кружиліна

Судді П.В. Кісь

О.М. Хорошевський