23.10.2017 року Провадження №2/425/579/17
Справа №425/2261/17
місто Рубіжне Луганської області
Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Гайворонська І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зобов`язати знятись з реєстраційного обліку,
в с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 13 будинку № 20 по проспекту Переможців в місті Рубіжне Луганської області та зобовязати ОСОБА_2 здійснити зняття з реєстраційного обліку у квартирі АДРЕСА_1.
Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 23 жовтня 2017 року для розгляду справи по суті особи, які беруть участь у справі, не зявились. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача розглянути справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. При цьому зазначила, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) їй відомий та зрозумілий, а додаткового розяснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався.
У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 25 вересня 2017 року та 23 жовтня 2017 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечила проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання.
Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказала на те, що квартира №13 у будинку № 20-Б, що знаходиться по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області, належить їй на праві приватної власності на підставі договору дарування. В зазначеній квартирі має зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 (її колишній чоловік), який з 2015 року в квартирі не проживає, тому позивач вважає, що відповідач втратив право користування цією квартирою. А оскільки відповідач сам не здійснив зняття з реєстрації у цій квартирі, це заважає позивачу повною мірою використовувати свої повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою.
На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини:
На підставі договору дарування від 04 лютого 2010 року, ОСОБА_3 передала безоплатно у власність обдаровуваній ОСОБА_1 квартиру № 13 у будинку № 20-Б, що знаходиться по проспекту Кірова (нині Переможців) в місті Рубіжне Луганської області (а.с. 8-10).
Згідно витягу Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Рубіжанської міської ради, 15 лютого 2010 року ОСОБА_1 зареєструвала право приватної власності на вказану квартиру (а.с. 11,12).
У квартирі № 13 у будинку № 20-Б, що знаходиться по проспекту Кірова (нині Переможців) в місті Рубіжне Луганської області, має зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6,15).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу, ОСОБА_1 розірвала шлюб з ОСОБА_2, про що 18 липня 2015 року, Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області складено відповідний актовий запис № 31 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-ЕД № 147286 (а.с.13).
Відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання, складеного в присутності сусідів-свідків, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2, не зявляється з 2015 року (а.с.30,31,32).
Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідача, як колишнього члена сім`ї власника, права користування квартирою у звязку з його відсутністю понад один рік.
Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:
Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном.
Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником.
Отже, член сім`ї власника квартири може отримати право користування нею від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі яким може користуватись член його сім`ї.
Судом встановлено, що відповідач отримав право користування квартирою №13 в будинку №20-Б, що розташований по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області, саме як член сім`ї власника, оскільки відповідач був чоловіком позивачки (а.с. 13).
Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
З огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідача у квартирі №13 в будинку №20-Б, що розташований по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області, без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідача, як колишнього члена сім`ї позивача, слід визнати таким, що втратив право користування цією квартирою.
А тому позовні вимоги в частині визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 13 у будинку №20-Б, що розташований по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Розглядаючи вимогу позивача щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання, суд виходить з наступного.
Відповідно до положень частини першої статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.
Згідно з частиною першою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
З огляду на положення частини першої статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV та пункту 3.1. розділу ІІІ «Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів», затвердженого Наказом Міністерства внутрішніх справ України №1077 від 22 листопада 2012 року, судове рішення про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, якщо воно набрало законної сили, є достатньою правовою підставою для реалізації права власника житлового приміщення на звернення до органів реєстрації для проведення цим органом відповідних реєстраційних дій щодо зняття з реєстрації місця проживання особи, яка втратила право користування житловим приміщенням на підставі рішення суду.
За таких обставин, та враховуючи недоведеність позивачем порушення, невизнання чи оспорювання її зазначеного права, вимога щодо зняття з реєстрації місця проживання у квартирі № 13 у будинку №20-Б, що розташований по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області відповідача є передчасною, та такою, що не підлягає задоволенню. Тому, позов слід задовольнити частково.
Керуючись статтями 1-11,15,57-64,159-197,208,209,212-215,224-233 ЦПК України,
ОСОБА_4 Сергіївни до ОСОБА_2 про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зобов`язати знятись з реєстраційного обліку, задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1) таким, що втратив право користування квартирою № 13 у будинку № 20-Б, що розташований по проспекту Переможців у місті Рубіжне Луганської області.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня отримання копії рішення. Заочне рішення може бути переглянуто Рубіжанським міським судом Луганської області шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення до цього суду протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання позивачем апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, та після закінчення строку для подання відповідачем письмової заяви про перегляд заочного рішення, якщо таку заяву не було подано. У разі подання позивачем апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. У разі подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення, якщо його не скасовано, воно набирає законної сили після закінчення строку на подання ним апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. А у разі подання ним апеляційної скарги заочне рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Д.С. Коваленко