Провадження № 2/161/3719/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

25 жовтня 2017 року Луцький міськрайонний суд Волинської області у складі :

головуючого судді Кирилюк В.Ф.

при секретарі Турук І.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свій позов обґрунтовує тим, що він 19.11.2016 року уклав з ОСОБА_2 договір позики грошових коштів, за яким передав останньому 3000 грн., які він зобовязувався повернути 01.04.2017 року. На підтвердження укладеного договору позики грошових коштів останнім була надана розписка. Однак, станом на день звернення до суду відповідач коштів не повернув.

Покликаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача на його користь 3000 грн. заборгованості за договором позики від 19.11.2016 року та судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_1 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечив.

Відповідач в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується матеріалами справи.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності осіб, які беруть участь у справі не здійснюється.

Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові ) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей ( ч.2 ст.1047 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернута позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що 19.11.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики за яким передав останньому 3000 грн., які відповідач зобовязувався повернути до 01.04.2017 року. На підтвердження укладеного договору позики грошових коштів останнім була надана розписка (а.с.4).

Як встановлено в судовому засіданні, ні в передбачений ст.1049 ЦК України строк, ні на даний час позика позикодавцю не повернута.

За змістом ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача ОСОБА_2 в користь позивача ОСОБА_1 підлягають стягненню понесені ним судові витрати по оплаті судового збору за подання позовної заяви в сумі 640 грн. судового збору.

На підставі ст.99 Конституції України, ст.ст. 192,526, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст. 3, 10, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНКПО - невідомо) в користь ОСОБА_1 3000 грн. грн. (три тисячі грн..) боргу за договором позики від 19.11.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, РНКПО - невідомо) в користь ОСОБА_1 640 грн. (шістсот сорок грн..) судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд Волинської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя Луцького міськрайонного суду В.Ф.Кирилюк