ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6453/17
провадження № 2/753/4301/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2017 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого: судді Цимбал І.К.

при секретарі : Козін В.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_2, про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПНКМНО Алейнікова Миколи Володимировича, треті особи: ОСОБА_6 і інтересах якого діє ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання дій незаконними, свідоцтва не дійсними -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду міста Києва знаходиться дана цивільна справа.

07.11.2017 року представник позивача ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, а саме накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, а також відкриті рахунки у банківських установах, посилаючись на те що на даний час є реальні підстави, що майно може бути відчужено, а грошові кошти зняті з розрахункових рахунків. Підтвердження таких підозр є об'яви про продаж майна у Інтернет ресурсах, а також зняття відповідачем грошових коштів з одного з рахунків у банківській установі. Такі дії відповідач може вчинити, оскільки остання отримала свідоцтва на спадщину, а останні оспрюються у даному судовому процесі. Крім того, представник зазначив, що незважаючи на те, що арешт на зазначене майно накладено в забезпечення позову у іншій справі, не можна передбачити коли відбудеться її розгляд, після чого арешт може бути скасований судом. Також рахунки у банківських установах є депозитними і постійно збільшують, внаслідок чого відповідач може отримувати відсотки, оскільки арешт накладено виключно на суму, яка на час відкриття спадщини була в наявності.

Представник позивача ОСОБА_9 заяву підтримав з підстав зазначених в останній.

Представник відповідача заперечувала, оскільки заявником не надано достатніх обґрунтувань того, що відповідачем вчинялися будь які дії направлені на відчуження майна, зокрема такі дії вчинити неможливо, у зв'язку з арештом майна на підставі ухвали суду яка виконана державною виконавчою службою.

Представник третьої особи ОСОБА_10 підтримав думку представника відповідача, а також зазначив про те, що заявник просить накласти арешт на частину майна, яка не входить до складу спадщини, а отже по суті не є предметом спору.

Представник третьої особи ОСОБА_11 просив відмовити у задоволенні заяви, посилаючись на те, що такі заяви, а також наявність спорів та можливих судових спорів у майбутньому та чисельних забезпечень позовів, утруднюють та перешкоджають розгляду справи по суті, а також підтримав думку представника відповідача.

Представник третьої особи ОСОБА_12 просила заяву задовольнити та зазначила, що накладення арешту на майно у іншій справі не перешкоджає накладенню арешту на майно у даній справі.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про те, що заява не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходів забезпечення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1, ч. 3 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» передбачено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно постанови ВДВС Святошинського РУЮ в м. Києві від 09.03.2017 року накладено арешт на майно та грошові кошти на рахунках у банківських установах, на які заявник просить накласти арешт згідно ухвали суду від 06.03.2017 року. Таким чином відсутні підстави вважати, що майно або грошові кошти будуть відчужені і мають місце будь які спроби щодо порушення режиму арешту майна з боку відповідача.

Що стосується збільшення депозитних вкладів на рахунках та можливість їх використання відповідачем, у зв'язку з чим необхідно накласти арешт не тільки на грошові кошти у банківських установах, а на самі рахунки, то такі вимоги позову щодо стягнення коштів тощо відсутні. Крім того, на час розгляду справи відповідач могла використовувати рахунки, будучи їх власником, зокрема їх поповнення тощо і користуватися відсотками від депозитних внесків зроблених особисто і доказів на спростування таких обставин заявник не надав. Тому суд вважає, що накладення арешту на рахунки може потягнути за собою порушення прав відповідача.

З огляду на рекомендації вище вказаної постанови пленуму ВСУ, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи до забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, необхідно враховувати, що прийняття такого рішення доцільне лише в разі достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд вважає, що заявником у заяві про накладення арешту достатньо не мотивовано, що в разі не накладення арешту це може призвести до утруднення або неможливості виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог немайнового характеру, про визнання дії приватного нотаріуса неправомірними та визнання свідоцтв про право на спадщину не дійсними.

Керуючись ст. 151 - 153, ст. 293 ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПНКМНО Алейнікова Миколи Володимировича, треті особи: ОСОБА_6 і інтересах якого діє ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про визнання дій незаконними, свідоцтва не дійсними - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали.

СУДДЯ: ЦИМБАЛ І.К.