Справа № 301/1699/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" жовтня 2017 р. м. Іршава

Іршавський районний суд Закарпатської області в складі головуючої Пітерських М.О., при секретарі Халак Л.Ю., з участю сторін ОСОБА_1 та ОСОБА_2, представників сторін ОСОБА_3 та ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Іршава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? частину спільного майна,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в Іршавський районний суд із позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Позовні вимоги мотивовано тим, що спільне життя у сторін не склалося, останнім часом шлюбні відносин між сторонами остаточно погіршилися, що в кінцевому результаті призвело до фактичного їх припинення. Протягом двох років відповідачка таємно підтримувала тісні стосунки з іншим чоловіком. На даний момент ведення спільного господарства між сторонами припинено, збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечитиме інтересам позивача і унеможливлює примирення між сторонами. Просив шлюб розірвати.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідачкою ОСОБА_2 подано зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Зустрічний позов мотивовано тим, що під час перебування у шлюбі сторонам виділено для будівництва земельну ділянку, яка розташована за адресою: с. Ільниця, вул. Центральна, №83, Іршавського району, на яку видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №054045 від 28.10.2010 року. Крім того, за спільно зароблені за кордоном кошти з 2008 року сторони почали будувати будинок в с. Ільниця по вул. Центральні, №83, Іршавського району, для чого купували будівельні матеріали, вибирали майстрів, облаштовували будинок для майбутнього проживання в ньому. В результаті сторонами побудовано будинок загальною площею 152,7 кв.м. Право власності на вказаний будинок в цілому оформлено за ОСОБА_1 Позивач відмовляється у добровільному порядку поділити із відповідачкою майно, набуте ними у шлюбі, вважаючи лише себе єдиним власником.

Ухвалою Іршавського районного суду від 29.09.2017 року зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 та обєднано в одне провадження.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 основний позов підтримав і просив розірвати шлюб між сторонами, оскільки відповідачка підтримує відносини з іншим чоловіком, за наданий судом строк сторони не примирилися і миритися не бажають. Зустрічний позов визнав частково та не заперечував проти визнання спільною власністю подружжя 16.5% житлового будинку та визнання за ОСОБА_2 права власності саме на 16.5% будинку. Пояснив, що у вересні 2008 року позичив від свого батька 15000 Євро для будівництва житлового будинку для своєї сімї. Ці кошти були використані ним у 2008 році для придбання будівельних матеріалів та проведення першочергових будівельних робіт. Решта коштів для побудови будинку була зароблена ним та дружиною. Вважав, що, у звязку з запозиченням коштів для проведення будівництва у батька, 83,5% житлового будинку є його особистою власністю. Земельну ділянку отримав в подарунок від сестри, тому це не є спільною власністю подружжя.

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні основний позов підтримав і просив розірвати шлюб між сторонами. Зустрічний позов визнав частково і просив визнати спільною власністю подружжя 16,5% будинку та визнати за відповідачкою право власності на 16,5% будинку. Щодо визнання земельної ділянки спільною власністю подружжя просив у позові відмовити, оскільки така отримана ОСОБА_1 в подарунок і не є спільною власністю. Пояснив, що 17.09.2008 року позивач отримав від батька в борг 15000 євро, які використав для побудови житлового будинку. Вказані кошти ще не повернуто позивачем. Враховуючи, що 15000 євро на день розгляду справи становить 83,5% вартості будинку (згідно наявної оцінки вартість будинку становить 698952 грн.), вважав, що 83,5% будинку є особистою власністю ОСОБА_1, а спільною власністю подружжя є тільки 16,5% будинку. Вважав, що за ОСОБА_2 може бути визнано право власності саме на 16,5% будинку.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов про розірвання шлюбу визнала і просила розірвати шлюб між сторонами, оскільки позивач протягом сімейного життя зраджував дружині. Зменшила зустрічні позовні вимоги і просила визнати будинок спільною власністю подружжя та визнати за собою право власності на ? частину будинку. Пояснила, що протягом всього сімейного життя працювала або за кордоном, або займалася підприємницькою діяльністю, торгуючи на ринку, і всі зароблені кошти вкладала в будівництво будинку. Спірний будинок збудований за спільні кошти подружжя. Якщо подружжя і зичило у знайомих чи родичів кошти на будівництво, весь борг своєчасно та у повному обсязі повертали. У батька позивача коштів на будівництво ніколи не зичили.

Представник відповідачки ОСОБА_4 в судовому засіданні первісний позов визнала та не заперечувала проти розірвання шлюбу. Зустрічні позови вимоги зменшила і підтримала позов тільки в частині визнання спільною власністю подружжя житлового будинку та визнання за відповідачкою права власності на ? частину будинку. Вважала, що житловий будинок був збудований подружжям під час перебування у шлюбі за спільні кошти та завдяки спільній праці. Сторони приймали однакову участь у будівництві: їздили на заробітки за кордон, а зароблені кошти витрачали на будівництво, спільно купували будівельні матеріали, вибирали майстрів тощо. Позивач у 2017 році зареєстрував право власності на будинок в цілому за собою. Просила визнати житловий будинок спільною сумісною власністю подружжя в рівних частинах та визнати за відповідачкою право власності на ? частину будинку.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що у вересні 2008 року позичив сину позивачу ОСОБА_1 - 15000 євро для будівництва житлового будинку в с. Ільниця по вул. Центральні, №83. Знає про те, що позичені кошти син витратив на придбання будівельних матеріалів для будівництва вказаного будинку. Будинок ОСОБА_1 будував для проживання своєї сімї.

Заслухавши пояснення сторін та покази свідка, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши повно і всебічно обставини, на які сторони посилалися, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши докази на ствердження цих обставин в їх сукупності, суд вважає первісний позов та зменшений зустрічний позов задовольнити у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

У судовому засіданні встановлено, що у липні 2017 року сторони припинили сімейне життя та ведення спільного господарства, ніяких відносин не підтримують, миритися та поновлювати сімейні відносини не бажають. Шлюб сторін носить формальний характер, подальше його збереження для них є неможливим.

Під час шлюбу у сторін народився син ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ФМ №164188 від 07.11.2003 року (а.с.5).

З метою збереження шлюбу ухвалою Іршавського районного суду від 29.08.2017 року сторонам було надано строк для примирення терміном один місяць (а.с.19), однак позитивного результату він не дав, оскільки сторони не примирилися.

Відповідачка ОСОБА_2 позов про розірвання шлюбу визнала.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

За таких обставин, суд вважає шлюб між сторонами розірвати, оскільки подальше збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін.

Відповідно до ст. ст. 60 та 61 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму ВСУ №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно №96424814 від 06.09.2017 року, житловий будинок із надвірними спорудами, розташований за адресою: Іршавський район, с. Ільниця, вул. Центральна, №83, належить позивачу ОСОБА_1 в цілому (а.с.33).

У судовому засіданні встановлено, що даний житловий будинок збудовано під час шлюбу сторін. Право власності на вказаний будинок позивачем зареєстровано 03.08.2017 року, тобто під час шлюбу сторін. Згідно висновку про вартість обєкта оцінки, вартість житлового будинку в цілому становить 698952 грн. (а.с.37). Будинок збудовано на земельній ділянці, що згідно договору дарування від 08.05.2008 року належить на праві власності в цілому ОСОБА_1 (а.с.78-79).

Відповідачка ОСОБА_2 зустрічні вимоги мотивувала тим, що спірний будинок побудований сторонами під час шлюбу та за їх спільні кошти. Протягом багатьох років вона працювала за кордоном, повернувшись додому, здійснювала підприємницьку діяльність на базарі в м. Іршава, згодом знову виїхала на заробітки за кордон. Всі зароблені кошти витрачала на утримання сімї та вкладала в будівництво будинку. Подружжя декілька раз позичало незначні суми коштів у родичів та знайомих для проведення будівництва, але всі позики ними повернуто. У батьків ОСОБА_1, зокрема у ОСОБА_5, подружжя коштів ніколи не позичало. Вважала, що розписка про отримання ОСОБА_1 позики у сумі 15000 євро не відповідає дійсності.

Позивач ОСОБА_1, заперечуючи проти зустрічного позову, пояснив, що у вересні 2008 року взяв у свого батька в борг грошові кошти у сумі 15000 євро для будівництва житлового будинку. ОСОБА_1 підтвердив, що позичав кошти та використав позичені кошти саме для будівництва житлового будинку, що розташований за адресою: Іршавський район, с. Ільниця, вул. Центральна, №83. Цей будинок ним будувався для потреб своєї сімї. Сторони разом з сином проживали і проживають саме в цьому будинку. Позичених коштів не вистачило для будівництва будинку в цілому, решту коштів сторони заробили спільно, у тому числі, за кордоном.

На підтвердження укладення договору позики позивач ОСОБА_1 надав розписку від 17.09.2008 року про отримання ним коштів у сумі 15000 євро для будівництва будинку (а.с.69). Вказану обставину у судовому засіданні підтвердив і свідок ОСОБА_5, який показав, що позичив сину 15000 євро для будівництва житлового будинку. Знає про те, що позичені кошти син витратив на придбання будівельних матеріалів. Будинок ОСОБА_1 будував для проживання своєї сімї.

Дійсність вказаного договору позики не є предметом даного спору.

Отже, ОСОБА_1 підтвердив, що договір позики він уклав в інтересах сімї для будівництва житла, позичені кошти використані для часткового зведення будинку, решта використаних при будівництві коштів зароблена сторонами, у тому числі, за кордоном.

Відповідно до ч.3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За таких обставин, доводи та заперечення ОСОБА_1 не спростовують, а підтверджують те, що спірний житловий будинок побудований подружжям під час шлюбу за спільні кошти.

Враховуючи наведене суд вважає, що житловий будинок із надвірними спорудами, розташований за адресою: с. Ільниця, вул. Центральна, №83, набутий подружжям під час шлюбу та є обєктом спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. ст. 68 ч.1, 70 ч.1 та 71 ч.1 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу; у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором; майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Відповідачка з вимогами про реальний розподіл житлового будинку до суду не зверталася.

За таких обставин суд вважає, що зменшений зустрічний позов щодо визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя у рівних частинах та визнання за відповідачкою ОСОБА_2 права власності на ? частину вказаного будинку є підставною і такою, що підлягає задоволенню.

Доводи позивача щодо необхідності відступити від засади рівності часток подружжя у спільному майні у співвідношенні 83,5% будинку ОСОБА_1, а 16,5% відповідачці ОСОБА_2 суд вважає безпідставним, оскільки ним не наведено обставин, що мають істотне значення, які відповідно до ч.2 ст. 70 СК України свідчили б про те, що дружина не дбала про матеріальне забезпечення сімї, приховувала, знищила чи пошкодила спільне майно, витрачала його на шкоду інтересам сімї.

Отримані за договором позики кошти є спільною власністю подружжя. Крім того, на час отримання позики 17.09.2008 року, 15000 євро за курсом НБУ (6,921064 грн. за 1 євро) становило 103 815,96 грн. (а не 83.% вартості будинку), яких згідно наданих позивачем документів вистачило тільки на придбання частини будівельних матеріалів та проведення першочергових будівельних робіт (а.с.72-77).

Той факт, що позику ОСОБА_1 ще не повернув, також не є підставою для застосування вимог ч.2 ст. 70 СК України. Ні договір позики, ні грошові зобовязання подружжя не є предметом даного спору. Не виконані грошові зобовязання подружжя перед ОСОБА_5 можуть бути самостійним предметом позову, і вказана обставина не впливає на визначення статусу спірного житлового будинку як спільної сумісної власності подружжя в рівних частинах.

Щодо зустрічної позовної вимоги про визнання земельної ділянки спільною сумісною власністю подружжя, ОСОБА_2 таку вимогу не підтримала, оскільки земельну діцлянку ОСОБА_1 набув у власність згідно договору дарування.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, суд вважає стягнути:

- з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати по справі у виді 640 грн. судового збору, що був сплачений позивачем при зверненні до суду (а.с.1).

- з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 судові витрати по справі у виді 3494,76 грн. судового збору, сплаченого відповідачкою при зверненні до суду із зустрічним позовом відповідно до розміру задоволених позовних вимог (а.с.29).

Керуючись ст. ст. 24, 60, 61, 68-70, 105 ч.3, 112 СК України, ст.ст. 11, 15, 31, 88 ч.1, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України,

р і ш и в :

Основний позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований 09 листопада 2002 року у виконкомі Осійської сільської ради Іршавського району Закарпатської області за актовим записом №14 розірвати.

Зменшений зустрічний позов задовольнити.

Визнати житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: с. Ільниця, вул. Центральна, №83, Іршавського району, Закарпатської області, спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частинах.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с. Ільниця, вул. Центральна, №83, Іршавського району.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у сумі 3494 (три тисячі чотириста девяносто чотири) грн. 76 коп.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Закарпатської області через цей районний суд.

Головуюча : М. О. Пітерських