Справа № 487/2542/16-ц
Провадження № 2/487/114/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року. Заводський районний суд міста Миколаєва в складі: головуючий суддя - Біцюк А.В., за участю секретаря Попович В.Б., представника відповідача ОСОБА_1, при розгляді справи за позовом Публічного акціонерного товариства "ОТП Банк" до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованності за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м. Миколаєва знаходиться цивільна справа за позовом ПАТ «ОТП Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з 16.05.2016 року.

05 вересня 2017 року відповідач ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю ОСОБА_1 подав до суду зустрічну позовну заяву про захист порушених прав споживача, визнання дій протиправними та визнання правочину недійсним.

Ухвалою суду від 06.10.2017 року відповідачу ОСОБА_2 відмовлено в прийнятті зустрічного позову з тих підстав, що його подання через 15 місяців після відкриття провадження у справі призведе до затягування розгляду справи розумні строки розгляду справи, істотно розширить предмет доказування та розширить коло учасників процесу, оскільки залучається третя особа.

В зв'язку з цим представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що вказане рішення суду визиває в нього занепокоєння, він вважає його безпідставним, а за такого заявляє відвід головуючому судді.

Заслухавши думку учасників судового засідання, суд приходить до наступного висновку.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах "ОСОБА_1 проти Сполученого королівства" від 28.10.1998 року та "Круз проти Польщі" від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Саме з цього виходив суд, відмовляючи в прийнятті до розгляду зустрічного позову.

Крім того, така відмова жодним чином не обмежує права позивача на розгляд його позову в загальному порядку та не обмежує його в доказуванні при розгляді первісного позову.

Відповідно до вимог ст.ст. 20, 21 ЦПК України обставини, викладені представником відповідача не можуть бути підставами для відводу судді, так як позиція судді при розгляді заявленого клопотання у справі, яка є обгрунтованою, не свідчить про його упередженість або зацікавленість в результатах розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, відсутні підстави вважати, що існують обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженостості судді, а тому заява представника відповідача про відвід судді задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 20, 21, 23, 24, 209, 210 ЦПК України суд,

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 про відвід судді Біцюка А.В. відмовити.

Ухвала окремо від рішення суду оскарженню не підлягає.

Суддя Біцюк А.В.