АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1882/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 Демчик Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоНерушак Л. В.
суддівБородійчука В. Г., Карпенко О. В.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси, апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_6 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

06 грудня 2016 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення боргу.

Свій позов ОСОБА_8 обґрунтовує тим, що 15 лютого 2014 року між ним та ОСОБА_6 був укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_8 передав, а ОСОБА_6, отримав 20000 доларів США, що на момент звернення до суду з позовом є еквівалентом 511980 грн.

На підтвердження отримання грошових коштів визначених договором позики 15 лютого 2014 року ОСОБА_6 передав позивачу відповідну розписку про отримання позики. За умовами договору позики, ОСОБА_6 взяв на себе зобов`язання повернути суму позики до 15 лютого 2015 року та сплатити проценти за користування позикою у розмірі 24% на рік, сплачуючи їх щомісячно в розмірі 2% на місяць, кожного 15 числа місяця.

Відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, грошові кошти та відсотки в строк до 15 лютого 2015 року позивачу не повернув.

Позивач посилається, що 15 жовтня 2016 року ОСОБА_6 частково погасив заборгованість за основною сумою позики у розмірі 6000 доларів США та заборгованість за відсотками у розмірі 4000 доларів США.

ОСОБА_9, дружина ОСОБА_6 письмово надала згоду на отримання її чоловіком ОСОБА_6 позики в розмірі 20000 тис. доларів США.

Враховуючи часткове погашення відповідачем основної суми боргу, позивач вказує, що остання на момент звернення до суду складає 14000 тис. доларів США, що є еквівалентом 358386 грн. Тому ОСОБА_8 просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_9 на його користь 1026146 грн. 12 коп. боргу за договором позики, з яких 358386 грн. - основна сума боргу, 232438 грн. 92 коп. - відсотки, 31848 грн. - 3% річних, 403473 грн. 02 коп. - пеня.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2017 року позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_9 про стягнення боргу задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_10 заборгованість за договором позики від 15 лютого 2014 року в сумі 685483 грн. 80 коп. та 6854 грн. судового збору, а всього 692338 грн. 63 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 оскаржив рішення в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що рішення суду в частині стягнутої суми боргу, 3% річних та процентів за користування позикою є незаконним та необґрунтованим, постановленим з порушенням норм матеріального права. Апелянт просить рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08. 2017 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості по договору позики від 15.02.2014 року в сумі 685483 грн. 80 коп. та 6854 грн. судового збору, а всього 692338,63 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення 324480 грн. - основної суми боргу, 324480 грн. - процентів за користування позикою, 36523,80 грн. - 3% річних. У решті рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02.08.2017 року залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача та представників сторін, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи за такого.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з доведеності позовних вимог позивачем, принципів розумності і справедливості, та обгрунтовуючи рішення тим, що відповідачем не доведено повернення боргу, оскільки оригіналом розписки знадиться у позивача, а наведені позивачем розрахунки щодо сплати 3% річних та процентів за користування коштами сумнівів не викликають.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи 15 лютого 2014 року ОСОБА_6 отримав в борг від ОСОБА_8 20000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 15 лютого 2015 року та сплатити відсотки.

Як вбачається із даних розписки про отримання позики від 15 лютого 2014 року ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 20000 доларів США в якості позики та зобов`язався повернути суму позики ОСОБА_8 до 15 лютого 2015 року. Вказану позику він взяв під 24% річних, які зобов`язався виплачувати щомісячно під 2% на місяць кожного числа. Дружина ОСОБА_6 - ОСОБА_9 надала згоду на отримання її чоловіком позики в розмірі 20000 доларів США.

Відповідно до вимог статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ч.2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13 висловлена правова позиція, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Згідно ст. 360-7 ЦПК України передбачено, що висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Судом першої інстанції було досліджено в судовому засіданні розписку від 15 лютого 2014 року (а.с.7) та вірно встановлено, що розписка містить найменування сторін зобов`язання (позикодавця та позичальника), грошову суму, яка підлягає поверненню та особистий підпис позичальника.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що між сторонами зобов`язання досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору позики, і доведено факт передачі позичальнику грошей, що свідчить про укладення ними договору позики відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Таким чином, 15 лютого 2014 року ОСОБА_6 отримав в борг від ОСОБА_8 20000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 15 лютого 2015 року та сплатити з відсотками.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з даних розписки від 11 жовтня 2016 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с.55), та яка була складена ОСОБА_8, згідно якої ОСОБА_8 підтвердив часткове погашення заборгованості в сумі 8000 доларів США за основною сумою позики та 2000 доларів США за відсотками, а всього 10000 доларів США.

Доказів, які б підтверджували те, що відповідач ОСОБА_6 повністю повернув суму позики позивачу та сплатив відсотки, відповідач ОСОБА_6 не надав та в матеріалах даної справи відсутні такі докази.

Тому посилання апелянта, що позивач сам визнав сплату частини боргу в позовній заяві, в іншу частину боргу відповідач повернув згідно наданої розписки, тому борг сплачений повністю і в задоволенні позову слід відмовити, є безпідставними та не доведеними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. ст. 526 та 629 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки НБУ.

Згідно ч.1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він відповідно до ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як вбачається з розрахунку заборгованості, наданого позивачем, 3% річних становить 36523 грн. 08 коп.

Таким чином суд першої інстанції вірно встановив загальну суму заборгованості відповідача ОСОБА_6 перед позивачем, яка становить 685483 грн. 80 коп., які і підлягає стягненню на користь позивача з відповідача.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України висновки суду не можуть ґрунтуватися на припущеннях, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи викладені обставини, та оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку та ухвалив рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_8.

Доводи апеляційної скарги не підлягають задоволенню, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому є безпідставними та відхиляються колегією суддів.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення вимог апеляційної скарги, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване і справедливе рішення, яке підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 02 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_6 про стягнення боргу - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :