Справа № 357/4084/17 Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/4716/17 Доповідач у 2 інстанції Волохов Л. А.
Категорія 51 19.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

19 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого Волохова Л.А.,

суддів: Мельника Я.С., Ігнатченко Н.В.,

за участю секретаря Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

У квітні 2017 року позивач звернулась до суду із позовом про позбавлення батьківських прав. Вказала, що під час перебування в шлюбі з відповідачем в них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Також зазначила, що відповідач не спілкується з дитиною та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не виконує обов'язку щодо сплати аліментів на утримання дитини та починаючи з 12.01.2016 року лише двічі бачився із сином, хоча мав можливість взяти участь у його вихованні. Посилаючись на висновок служби у справа дітей про доцільність позбавлення батьківських прав, позивач просила позбавити батьківських прав ОСОБА_3 у відношенні його неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути 640 грн. сплаченого судового збору.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішення суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що брали участь у розгляді справи апеляційним судом, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до статей 213, 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до цих правовідносин відповідно до ст.8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які було досліджено в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їхню належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що з 03.05.2014 року сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02.12.2015 року було розірвано. Від спільного проживання мають малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачем.

На виконанні Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист № 2/357/988/15 від 06.02.2015 року виданий Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку. Станом на 01.08.2017 року заборгованість становить 9 714,37 грн.

12.01.2016 року рішенням № 24 Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради Київської області попереджено ОСОБА_3 про обов'язковість належного виконання ним батьківських обов'язків щодо утримання дитини та ліквідації заборгованості по сплаті аліментів на дитину, встановлено порядок його участі у вихованні та особистому спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4, а саме: перша та третя субота місяця з 11 до 13 години, а також попереджено обох батьків про обов'язковість виконання ними батьківських обов'язків в інтересах дитини.

Згідно довідки № 3680/10 від 09.06.2017 року Управління соціального захисту населення, ОСОБА_3 перебуває на обліку та йому з 30.03.2015 року по 07.05.2052 року призначено допомогу - щомісячні компенсаційні виплати непрацюючій працездатній особі, яка доглядає за інвалідом І гр., а також за пристарілим, який досяг 80-річного віку в розмірі 26,94 грн.

08.02.2017 року Виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області прийнято висновок № 490/1-7 про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо його малолітнього сина ОСОБА_4 та його відповідність інтересам дитини.

Згідно частин 5 та 6 статті 19 Сімейного кодексу України (СК України), яка регламентує участь органу опіки та піклування у захисті сімейних прав та інтересів, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодекс (СК) України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (ст. 165 СК України).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Згідно роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Стаття 3 Конвенції про права дитини закріплює, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору (ст. 9 Конвенції про права дитини).

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Зі змісту висновку № 490/1-7 про доцільність позбавлення батьківських прав вбачається, що він прийнятий у присутності відповідача, який заперечував щодо позбавлення його батьківських прав, а підставами для прийняття такого висновку стала надана позивачем інформація та наявність заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 17 273,07 грн.

Також судом першої інстанції встановлено, що відповідачем частково сплачуються аліменти, а заборгованість станом на 01.08.2017 року становить 9 714,37 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ним не встановлено, а позивачем не доведено в судовому засіданні умисного та систематичного ухилення відповідачем від виконання протягом тривалого часу батьківських обов'язків по догляду та вихованню сина.

Як роз'яснено в п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином, враховуючи в першу чергу інтереси дитини, а також з урахуванням інших обставин справи, в тому числі ставлення відповідача до сина, вік малолітньої дитини та вік сторін по справі, суд першої інстанції дійшов висновку за доцільне, не позбавляючи батьківських прав відповідача, надати йому можливість налагодити стосунки з сином та попередити його про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради контроль за виконанням батьківських обов'язків.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 серпня 2017 року залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Волохов Л.А.

Судді: Мельник Я.С.

Ігнатченко Н.В.