Справа № 364/959/16-ц Головуючий у І інстанції Ткаченко О. В.
Провадження № 22-ц/780/4392/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 24 13.10.2017
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Журби С.О.,

суддів Лівінського С.В., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на рішення Володарського районного суду Київської області від 17 липня 2017 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Брокбізнес», про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2016 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Уніка» звернулося до суду із зазначеним позовом, який мотивувало наступним:

27 листопада 2015 року в м. Київ сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Ауді» («AUDI»), державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля марки «Опель» («OPEL»), державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_2. В результаті ДТП був пошкоджений автомобіль «Ауді» («AUDI»).Постановою Печерського районного суду міста Києвавід 15 січня 2016 року, яка залишена без змін постановою апеляційного суду Київської області від 05 травня 2016 року, винним у порушенні правил дорожнього руху та у вчиненні адміністративного правопорушення був визнаний ОСОБА_2 На час дорожньо-транспортної пригоди автомобіль марки «Ауді» («AUDI»), державний номерний знак НОМЕР_1, був застрахований у ПрАТ «Страхова компанія «Уніка», а цивільно-правова відповідальність, повязана з експлуатацією автомобіля «Опель» («OPEL»), державний номерний знак НОМЕР_2, була застрахована в ПрАТ «СК «Брокбізнес».

У звязку з ДТП позивач прийняв рішення про виплату ОСОБА_3 на підставі страхового акту № 00181671 від 26.02.2016 року страхового відшкодування у розмірі 91 728 грн. 44 коп. Ліміт страхової суми за полісом відповідача ОСОБА_2 становив 50 000 гривень, які третьою особою ПрАТ «СК «Брокбізнес» було відшкодовано. Таким чином позивач вважає, що залишились невідшкодованими збитки у розмірі 41 728 грн. 44 коп. На підставі наведеного позивач просив суд стягнути вказану суму з ОСОБА_2 на його користь, а також судові витрати по справі у розмірі 1 378 грн.

Рішенням Володарського районного суду Київської області від 17 липня 2017 року позовні вимоги ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» задоволено частково, з ОСОБА_2 на користь позивача стягнуто 11073 грн. 98 коп. матеріальних збитків та 1378 грн. 00 коп. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення з ОСОБА_2 коштів на відшкодування спричиненої шкоди в розмірі 11 073,98 грн. Вказує, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню, визначено звітом ФОП «ОСОБА_4В.» № 01-23/02-1 від 23 лютого 2016 року, що становить 95938,75 грн., та рахунком № /1 від 19 лютого 2016 року на вказану суму, які судом не взято до уваги. Вважає висновки суду такими, що не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду першої інстанції змінити, зобовязавши позивача повернути деталі, які були замінені під час ремонту автомобіля «Ауді» («AUDI»), а також змінити розподіл судових витрат пропорційно до розміру задоволених вимог. Обґрунтував скаргу тим, що суд першої інстанції не зазначив мотивів відхилення його заяви про повернення деталей, що були замінені під час ремонту автомобіля. Крім того вказує, що судом невірно визначено розмір відшкодування судових витрат, також не було стягнуто з ПрАТ «Страхова компанія «Уніка» на його користь витрати за проведення судової експертизи.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. В той же час оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає наведеним критеріям.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно приписів ст. 1188 ЦПК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. В даному випадку такою особою є ОСОБА_2, що встановлено постановою Печерського районного суду м. Києва від 15.01.2016 року та відповідно до положень ст. 61 ЦПК України окремому доказуванню в рамках даної справи не підлягає. За таких умов суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню частина спричиненої внаслідок ДТП шкоди, яка не була покрита страховим відшкодуванням, здійсненим третьою особою по справі - ПрАТ «Страхова компанія «Брокбізнес».

З наведеними висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими. При цьому колегія суддів критично відноситься до тверджень позивача щодо того, що суд першої інстанції невірно визначив суму відшкодування, оскільки до стягнення підлягала вся сума вартості проведеного ремонту автомобіля «Ауді» («AUDI»). Обґрунтовуючи таку свою позицію, позивач посилався на положення ст. 1192 ЦК України. В той же час дана норма передбачає визначення розміру шкоди відповідно до вартості робіт, необхідних для відновлення стану пошкодженої речі, в якому вона перебувала до часу її пошкодження (в даному випадку до моменту ДТП). Таким чином вартість ремонту автомобіля «Ауді» («AUDI») відповідно до рахунку № /1 від 19 лютого 2016 року не може вважатися розміром фактично спричиненої внаслідок ДТП шкоди, оскільки проведення такого ремонту не є приведенням авто у першопочатковий стан, адже при цьому не враховується знос на час ДТП деталей та агрегатів авто, які були замінені в ході ремонту на нові. Саме для визначення розміру дійсного збитку від ДТП й була призначена по справі судова комісійна авто товарознавча експертиза, висновками якої й керувався суд при вирішенні справи. За таких умов посилання позивача в апеляційній скарзі на невірне визначення судом першої інстанції розміру шкоди від ДТП не ґрунтується на обставинах справи та вимогах закону, відтак з такими доводами апеляційної скарги колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Не може погодитися колегія суддів й з позицією відповідача, висловленою у його апеляційній скарзі, який наголошував на необхідності повернення йому замінених в результаті ремонту деталей, адже такий обовязок не передбачений ні вимогами закону, ні договірними відносинами учасників процесу. За таких умов апеляційна скарга відповідача в зазначеній частині не підлягає до задоволення.

Зважаючи на викладене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині вирішення спору по суті відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи. В той же час, колегія не може погодитися з рішенням в частині вирішення питання розподілу судових витрат по справі.

У відповідності до положень ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вже було зазначено, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованим та законним стягнення з відповідача на користь позивача 11073 грн. 98 коп. (26% від заявлених вимог). Оскільки при подачі позову позивачем було сплачено 1378,00 грн. судового збору, враховуючи положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України йому має бути відшкодовано 365,17 грн. З іншої сторони, відповідачем в ході розгляду справи було оплачено проведення призначеної судової експертизи, вартість якої склала 3303,00 грн. За таких умов йому відповідно до розміру задоволених та відхилених позовних вимог має бути відшкодовано позивачем 2427,71 грн. Таким чином, за результатами розгляду справи по суті в порядку розподілу між сторонами судових витрат по справі з позивача на користь відповідача підлягало стягненню 2062,54 грн., в той час як суд першої інстанції вказані обставини не врахував, ухваливши в цій частині рішення, що не ґрунтується на вимогах закону та обставинах справи.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, враховуючи, що висновки суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат по справі не в повній мірі ґрунтуються на матеріалах справи та положеннях норм процесуального права, колегія суддів апеляційного суду за результатами розгляду апеляційних скарг позивача та відповідача дійшла до висновку про те, що рішення суду першої інстанції по справі в зазначеній частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» задовольнити частково.

Рішення Володарського районного суду Київської області від 17 липня 2017року в частині стягнення судових витрат скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині, яким стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Уніка» на користь ОСОБА_2 (ідент. код НОМЕР_3) судові витрати в розмірі 2062 (дві тисячі шістдесят дві) гривні 54 копійки. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: С.В. Лівінський

ОСОБА_5