Справа № 495/2689/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.10.2017 року м. Білгород - Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення суду від 30.08.2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу №487 ОСОБА_3 про визнання договору дарування удаваним правочином, -

ВСТАНОВИВ:

30.08.2017 року заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області позовна заява ОСОБА_1 була повністю задоволена. Визнано договір дарування частини житлового будинку, який був укладений 03 березня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу 03.03.2009 року за реєстром № 487 - удаваним правочином, що насправді приховує вчинений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 03 березня 2003 року договір довічного утримання.

11 жовтня 2017 року позивачка звернулась до суду з заявою в якій просить розяснити рішення суду від 30.08.2017 року та вказати чи скасований договір дарування від 03.03.2009 року, чи визнаний нікчемним або недійсним.

Заявник у судове засідання не зявилась, надала до суду заяву з проханням судове засідання провести без її участі та задовольнити заяву про розяснення рішення суду.

ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, повідомлення про час та місце слухання справи направлялось на її адресу.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_3, у судове засідання також не зявилась, про час та місце його проведення повідомлялась.

Відповідно до ч.3 ст. 221 ЦПК України, заява про роз'яснення рішення суду розглядається протягом десяти днів. Неявка осіб, які брали участь у справі, не перешкоджає розгляду питання про роз'яснення рішення суду.

Суд, дослідивши заяву та матеріали справи приходить до наступного висновку.

За розясненням п.25 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 року № 11 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Так, судовим рішенням 30.08.2017 року встановлено, що договір дарування між сторонами був укладений з метою приховати договір довічного утримання, який позивачкою ОСОБА_1 також оспорюється, оскільки, як вона зазначила в позовній заяві, в 2017 році відповідачка ОСОБА_2, на користь якої фактично був укладений договір довічного утримання, стала агресивно себе поводити з ОСОБА_1, на прохання останньої допомогти у побуті, приготувати їжу, погрожувала, що взагалі виселить її з займаного житла.

Питання розірвання договору довічного утримання судом не розглядалось, оскільки відповідна вимога до суду не заявлялась. Однак, суд здійснив всі необхідні заходи для сповіщення відповідача про наявний судовий процес. Крім того, судові рішення знаходяться у вільному доступі в Єдиному реєстрі судових рішень. Суд вважає за необхідне відповідачу у наявності спору з позивачем щодо природи договірних правовідносин звернутись до суду або до нотаріусу щодо встановлення існуючих договірних обставин, оскільки договір дарування визнаний недійсним згідно ст.. 235 ЦК України.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 755 ЦУ України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини.

Судом прийнято до уваги пояснення свідків щодо фактичного невиконання відповідачкою обовязків за договором довічного утримання, однак суд не може виходити за межі позовних вимог.

У разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення (ч.1 ст. 756 ЦК України).

У відповідності до ч.1 ст. 221 ЦПК України, якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, приватного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

Керуючись ст. 221 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення суду від 30.08.2017 року задовольнити.

Розяснити рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.08.2017 року, зазначивши, що укладений 03.03.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір дарування удаваний правочин згідно ст.. 235 ЦК України, тобто договір дарування є недійсним в розумінні параграфу 2 глави 16 ЦК України.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5-денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя: