Справа № 201/7271/17
Провадження № 2/201/2005/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу № 124 «Согласие», Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради (третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора) про визнання права власності в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

22.05.2017р. позивач звернувся до Житлово-будівельного кооперативу № 124 «Согласие», Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради (третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора) з позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом (а.с. № 3 9, 64 70).

В обґрунтування заявлених позовних вимог, з урахуванням уточнень від 07.06.2017р. (а.с. № 64-70), ОСОБА_1 посилався на те, що 30.12.2004р. померла його дружина після смерті якої залишилося спадкове майно, яке складається з кооперативної квартири № 32 за адресою: м. Дніпро, вул. Пісаржевського, буд. 8А, що знаходиться в ЖБК № 124 «Согласие», членом якого вона була. За життя дружина отримала ордер № 126 від 16.02.1971р. на заняття вищезазначеної квартири. Пайовий внесок до кооперативу за дану квартиру позивачем та його дружиною, як подружжям, був сплачений в повному обсязі, у звязку з чим вони набули право власності на квартиру порівну, по 1/2 частині кожний. У межах встановленого законом строку 14.03.2017р., позивач звернувся з заявою про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті дружини на вищевказану квартиру до Першої ДДНК. Того ж дня державним нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії,Ю оскільки позивач, як заявник, не надав правовстановлюючих документів щодо належності спадкового нерухомого майна через те, що спадкодавець не оформила належним чином своє право власності на нерухоме майно. До цієї ж нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері зверталися сини позивача: ОСОБА_2, який так і не отримавши спадщину помер 26.10.2011р. у віці 47 років та ОСОБА_3, який також так і не отримавши спадщину після смерті матері помер 05.06.2016р. у віці 55 років. За викладеного, позивач вважає, що право власності на вище зазначену квартиру він з дружиною, нині померлою, набули в рівних частинах по ? кожний, оскільки за час шлюбу пайовий внесок сплатили в повному обсязі. За вказаних обставин та у звязку з тим, що іншого способу, ніж у судовому порядку врегулювати даний спір не можливо, позивач і змушений був звернутись до суду з метою відновлення своїх прав з даним позовом, оскільки вступити в спадщину на ? частину нерухомого майна та оформити право власності на ? частину майна в порядку спільної сумісної власності без правовстановлюючих документів на житло позивач не має права.

Представник позивача - ОСОБА_4 (діє на підставі довіреності від 30.06.2017р. а.с. № 86) надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні, справу просила розглянути за її відсутності та відсутності її довірителя. На фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала (а.с. № 124).

Представник відповідача - ЖБК № 124 «Согласие» про розгляд справи був повідомлений належним чином (а.с. № 77). В матеріалах справи наявна заява голови правління ЖБК № 124 «Согласие» ОСОБА_5 від 11.07.2017р., в якій відповідач, керуючись своїм правом, передбаченим ч. 2 ст. 158, ч. 1 ст. 174 ЦПК України, повністю визнав заявлені позовні вимоги та не заперечував проти ухвалення судом рішення про їх задоволення, справу просив розглянути за його відсутності (а.с. № 84).

Представник відповідача Територіальної громади в особі Дніпровської міської ради ОСОБА_6 (діє на підставі довіреності від 28.12.2016р. а.с. № 122) до суду надав дві заяви, в першій з яких просив відкласти розгляд справи на іншу дату, а у другій, що надійшла пізніше, подану заяву про відкладення судового засідання від 17.10.2017р. відкликав та просив не розглядати. Крім того, представник відповідача зазначив, що міська рада позов не визнає, проти задоволення позовних вимог заперечує у повному обсязі, справу просив розглянути у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України (а.с. № 121, 125).

Від представника третьої особи - завідуючої Першої ДДНК ОСОБА_7 11.07.2017р. та 17.10.2017р. до суду надійшли заяви, в яких остання просить розглянути дану цивільну справу на розсуд суду та без представника нотаріальної контори (а.с. № 83, 91).

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до ст. 169 ЦПК України суд розглянув справу за відсутності усіх сторін, а з огляду на те, що позиція відповідачів щодо позовних вимог суду викладена в письмових заявах обох відповідачів, суд розглянув справу з винесенням рішення суду на загальних засадах, встановлених главою 7 розділу III ЦПК України.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 16.04.1961р. було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8, яка взяла прізвище чоловіка «Гузь», що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-УР № 531491, актовий запис № 19 (а.с. № 19).

Від шлюбу у подружжя народилось два сина: ОСОБА_3, 13.11.1961р.н. та ОСОБА_2, 30.10.1963р.н. (а.с. № 98, 98 зворот).

Відповідно до ордеру № 126 від 16.02.1971р. ОСОБА_9 отримала право на вселення в квартиру № 32 за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Пісаржевського, будинок 8А, що знаходиться в Житлово будівельному кооперативі № 124 «Согласие». Склад родини 4 особи: ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.с. № 16).

30.12.2004р. померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 035581 від 05.01.2005р., актовий запис № 21 (а.с. № 20).

Відповідно до довідки № 53/17 від 21.04.2017р., виданої головою правління ЖБК № 124 «Согласие» ОСОБА_5, ОСОБА_1 після смерті дружини ОСОБА_9, померлої 30.12.2004р., дійсно є членом кооперативу ЖБК № 124 «Согласие». Разом з дружиною ОСОБА_9 сплатив 13.04.1969р. у повному обсязі пайовий внесок у сумі 5159 рублів 55 коп. і з 16.02.1971р. стали власниками квартири АДРЕСА_1, загальною площею 55,4 кв.м. Кооператив претензій до власника квартири № 32 ОСОБА_1 не має (а.с. № 10).

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виниклих правовідносин, член житлово-будівельного кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за кооперативну квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на це майно.

Згідно ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу має право володіння, користування, а за згодою кооперативу - розпорядження квартирою, дачею, гаражем, іншою будівлею, спорудою або приміщенням кооперативу, якщо він не викупив це майно. В разі викупу квартири, дачі, гаража споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна.

Як роз'яснено в пп. «б» п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» від 22.12.1995р. № 20 (зі змінами), при повному внесенні пайових внесків за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані члену житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, у особи, яка має право на частку в пайових внесках, виникає право власності на відповідну частку квартири, дачі, гаража чи іншої будівлі.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Згідно зі статтею 22 КпШС України, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Враховуючи, що спірні правовідносини мали триваючий характер, то суд також вважає за доцільне дослідити норми чинного на час вирішення справи судом законодавства.

Згідно вимог ч. 3 ст. 384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником.

Відповідно до вимог ст.ст. 60, 63 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, і вони мають рівні права на володіння, користування та розпорядження цим майном.

Також судом встановлено та 26.10.2011р. помер син позивача - ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 420140 від 31.10.2011р., актовий запис № 7400 (а.с. № 18).

05.06.2016р. помер другий син позивача ОСОБА_3, свідоцтво про смерть серії І-КИ № 686609 від 07.06.2016р., актовий запис № 670 (а.с. № 17).

14.03.2017р. ОСОБА_1 звернувся до Першої дніпровської державної нотаріальної контори із заявою про видачу на його імя свідоцтва про право на спадщину за законом, що відкрилась після смерті його дружини ОСОБА_9, померлої 30.12.2004р. на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до довідки КП «ДМБТІ» від 23.09.2016р. в матеріалах інвентаризаційної справи станом на 31.12.2012р. відсутні відомості про реєстрацію права власності за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. № 111).

14.03.2017р. постановою державного нотаріуса Першої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 було відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після ОСОБА_9, померлої 30.12.2004р. на квартиру № 32, яка знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Пісаржевського, буд. 8А (а.с. № 110).

Відповідно до інформації, наданої завідувачем Першої дніпровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, спадкові справи після померлого 26.10.2011р. ОСОБА_2 та померлого 05.06.2016р. ОСОБА_3 у державній конторі не заводилися, тобто відсутні (а.с. № 92).

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено, що спірною є виплачена кооперативна квартира № 32, розташована в будинку № 8А по вул. Пісаржевського у м. Дніпрі (колишня назва м. Дніпропетровськ), яка була отримана ОСОБА_9 у 1971 році в період перебування в шлюбі з позивачем ОСОБА_1, квартира кооперативна, розташована в будинку в Житлово будівельного кооперативу № 124 «Согласие». Пайовий внесок за вказану квартиру сплачено у повному обсязі 13.04.1969р. у розмірі 5159 рублів 55 коп., тобто у період шлюбу позивача з ОСОБА_9, а отже є всі підстави вважати, що набута квартира є спільним майном подружжя, з рівними частками у власності, тобто по ? за кожним.

Як розяснено у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7, якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідне нерухоме майно (у даному випадку квартира), у звязку з чим суд дійшов висновку, що позивач зі своєю дружиною фактично набули права власності на квартиру, хоч і не здійснили відповідної її реєстрації.

Крім того, при прийнятті рішення по справі, судом, згідно матеріалів спадкової справи, встановлено, що інших спадкоємців, які б заявили свої права на спірну квартиру, окрім позивача, не встановлено.

Таким чином, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, виходячи з того, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, зокрема, через органи нотаріату, суд вважає, що його право підлягає захисту шляхом визнання за ним права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

Оцінюючи дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає їх належними, допустимими та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 до ЖБК № 124 «Согласие», Територіальної громади в особі ДМР (третя особа Перша ДДНК) про визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи результат вирішення справи, а також те, що позивач не наполягає на стягненні з відповідачів понесених ним витрат по сплаті судового збору, при подачі позовної заяви до суду у розмірі 2910 грн. (а.с. № 2), суд вважає за можливе не присуджувати до стягнення суму сплаченого судового збору з відповідачів на користь позивача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 15 Закону України «Про власність», який діяв на час виниклих правовідносин, ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію», ст.ст.22,28 КпШС України, ст.ст.60,63 СК України, ст.ст. 384,1216, 1217, 1218, 1258, 1261, 1268, 1297 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 3, 8, 10, 11, 57-60, 74-76, 88, 169, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу № 124 «Согласие», Територіальна громада в особі Дніпровської міської ради (третя особа Перша дніпровська державна нотаріальна контора) про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, 28.08.1936р. народження, право власності на 1/2 частину квартири №32 в житловому будинку 8-а в м. Дніпро, по вул. Пісаржевського (яка складається з приміщень: 1 - коридор площею 4,7 кв.м; 2 - туалет 0,9 кв.м; 3 - ванна площею 2,1 кв.м.; 4 - кухня 5, 0 кв.м; 5- житлова 17,0 кв.м.; 6 - житлова 10,2 кв.м.; 7 - кладова 1,2 кв.м.; 8 кладова 1,0 кв.м.; 9 - житлова 10,0 кв. м.; 10 - коридор 2,5 кв.м.; ? балкон 0,8 кв.м. Всього загальна площа квартири 55,4 кв.м., житлова площа 37, 2 кв.м), в порядку спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_1, 28.08.1936р. народження, право власності на 1/2 частину квартири №32 в житловому будинку 8-а в м. Дніпро, по вул. Пісаржевського (яка складається з приміщень: 1 - коридор площею 4,7 кв.м; 2 - туалет 0,9 кв.м; 3 - ванна площею 2,1 кв.м.; 4 - кухня 5, 0 кв.м; 5 - житлова 17,0 кв.м.; 6 - житлова 10,2 кв.м.; 7 - кладова 1,2 кв.м.; 8 кладова 1,0 кв.м.; 9 - житлова 10,0 кв. м.; 10 - коридор 2,5 кв.м.; ? балкон 0,8 кв.м. Всього загальна площа квартири 55,4 кв.м, житлова площа - 37,2 кв. м) в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9, померлої 30.12.2004р.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя : Н.В. Ткаченко