Провадження № 2/752/226/17
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09.02.2017 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шумко А.В.

при секретарі Веселовському Д.П., Постернак О.В., Бродюк Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - про визнання недійсними кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

08.06.2015 року представник позивача ОСОБА_2, діючи від імені та в інтересах ОСОБА_1, звернулася в суд з позовом до ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання кредитного договору №728/56643 від 13.08.2007 року недійсним.

В обгрунтування заявлених позовних вимог представником позивача зазначено, що 13.08.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №728/56643, при укладенні якого відповідачем було порушено норми чинного законодавства України, що є підставою для визнання його недійсним відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, а також не виконано умови цього ж кредитного договору, оскільки видано кошти неналежної якості, неналежного роду та не в повному обсязі, чим порушено вимоги ст.ст. 1054,1949 ЦК України..

Зокрема, представник позивача у позовній заяві посилається на те, що згідно з умовами кредитного договору №728/56643 від 13.08.2007 року кредитор зобов»язався надати позичальнику у тимчасове користування на умовах безпечності, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 49 497, 00 швейцарських франків, зі сплатою 9,5% річних, з кінцевим терміном проведення основної заборгованості до 12.08.2014 року, а надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (швейцарські франки) з позичкового рахунку НОМЕР_1 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі визначені умовами договору. Проте, в порушення умов договору кредиту,та, не враховуючи заяву позичальника про видачу готівки, грошові кошти в іноземній валюті (швейцарські франки) на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 ОСОБА_1 не отримував, кредитором у безготівковій формі двома траншами було перераховано гривні в сумі 202 000, 00 грн. на розрахунковий рахунок магазину продавця у АКБ «Синтез банк». Крім того у заяві від 13.08.2007 року про видачу готівки йшлося про надання кредиту в сумі 49 497, 00 швейцарських франків, що було еквівалентно 209 142, 59 грн., а перераховано всього лише 202 000, 00 грн..

Крім того, представник позивача, в обґрунтування заявлених позовних вимог послалася на те, що позичальником виконано умови договору щодо повернення кредиту, однак кредитор не виконує свої зобов»язання, заявляючи позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, а на підтвердження заявлених позовних вимог останнім надано копію квитанції №ав/0580099 від 13.08.2007 року щодо здійснення позичальником конвертації валюти у гривню на якій стоїть підпис, що не належить ОСОБА_1 Оригінал цієї ж квитанції зберігається безпосередньо у позичальника, на якій його підпис відсутній, що свідчить про фальсифікацію зазначеного документу позивачем у справі за позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Така квитанція є касовим документом, а відсутність на най підпису платника або отримувача та працівників банку, уповноважених на здійснення касової операції є порушенням п. 1.3. Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої Постановою Правління НБУ №176 від 01.06.2011 року. Зазначена квитанція викликає сумніви щодо її достовірності і з тих підстав, що вказані в ній дані про курс валют не відповідають курсу валюти, що був встановлений на час здійснення цієї касової операції та не відповідає сумі, яка підлягала б до видачі з урахуванням зазначеного курсу.

Просила визнати кредитний договір №728/56643 від 13.08.2007 року, укладений між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 недійсним з моменту його вчинення та застосувати наслідки недійсності правочину, зобов»язавши кожну зі сторін повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

У судовому засіданні позивач та його представник заявлені позовні вимоги із зазначених у позовній заяві підстав підтримали у повному обсязі. На вимогу суду представником позивача також було уточнено, що підставою для визнання недійсним кредитного договору №728/56643 від 13.08.2007 року, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 є - ч. 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України, а також ненадання кредитором грошових коштів відповідно до правил ст.ст.1054, 1049ЦК України, а правові наслідки недійсності правочину мають бути застосовані на підставі ст. 216 цього ж Кодексу..

Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк» заявлені позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що оспорюваний договір за формою та змістом відповідає вимогам закону та волевиявленню його сторін, а під час виконання його умов кредитором було виконано всі вимоги щодо надання позивачу кредиту, що підтверджується заявою останнього про видачу готівки. Жодна з зазначених позивачем підстав для заявленого позову не обґрунтовує заявлений предмет спору. Позивач не виконав свої зобов»язання за оспорюваним його представником кредитним договором. Просив відмовити в задоволенні заявлених позовних вимог.

Вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши докази, подані до справи, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги з зазначених у позовній заяві підстав не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

За правилами ст. ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін ; сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості ; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом ; суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом; суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ; особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги ; суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє.

Крім того, відповідно до правил ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 13.08.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 було укладено договір кредиту № 728/56643 на купівлю автотранспортних засобів (а.с.6-8).

Як видно зі змісту зазначеного вище договору кредиту № 728/56643 на купівлю автотранспортних засобів, а саме пунктів 1.1., 2.1., п.п.3.2.5., 3.3.1.,3.3.2., п. 1.3.: кредитор надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти у сумі 49 497, 00 швейцарських франків, зі сплатою 9,5 процентів річних та визначено порядок погашення суми основної заборгованості до 10-го числа кожного місяця з зазначенням розміру щомісячного платежу, з кінцевим терміном повернення основної заборгованості до 12 серпня 2014 року; кредит надається позичальнику на оплату придбаного автомобіля марки ACURA MDX, 2007 року випуску, сірого кольору, згідно з договором купівлі-продажу б/н, укладеного 25.07.2007 року з ТОВ «Люксексперт-ІІ» та позичальником; надання кредиту здійснюється шляхом видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (швейцарські франки) з позичкового рахунку НОМЕР_1 шляхом конвертації через касу банку для подальшого перерахування позичальником на цілі визначені п. 1.2. цього договору. Моментом (днем) надання кредиту вважається день видачі позичальнику готівкових коштів в іноземній валюті (швейцарські франки) в сумі кредиту згідно даного договору; кредитор має право відмовитись від виконання зобов»язання щодо видачі кредиту у разі невиконання позичальником умов п.п.3.3.1.,3.3.2. цього договору; позичальник зобов»язаний на момент укладення цього договору надати кредиторові всі документи, необхідні для відкриття позичкового рахунку, згідно з вимогами Національного банку України та кредитора, одночасно з укладенням цього договору укласти договір, визначений п.1.3. цього договору на узгоджених з кредитором умовах; в якості забезпечення позичальником виконання своїх зобов»язань щодо погашення кредиту, сплати відсотків, можливих штрафних санкцій, а також інших витрат на здійснення забезпеченої заставою вимоги, сторони укладають з позичальником договір застави транспортного засобу визначеного п. 1.2. цього договору, заставною вартістю 217 150, 00 грн..

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним зазначеного вище договору кредиту № 728/56643 на купівлю автотранспортних засобів від 13.08.2007 року представник позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить визнати його недійсним з тих підстав, що під час його укладення кредитором АКБ СР «Укрсоцбанк» було порушено вимоги чинного законодавства, оскільки умовами договору передбачено надання кредиту в іноземній валюті.

Згідно змісту роз'яснень, що містяться у пунктах 14,13 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»: при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048-1052,1054-1055) статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів». При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз»яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536,638,1056-1 ЦК).; відповідно до абзацу 3 частини першої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» надання (отримання) споживчих кредитів у іноземній валюті на території України забороняється. У зв»язку із зазначеним суди повинні виходити з того, що договір, предметом якого є споживчий кредит в іноземній валюті, укладений після набрання чинності Законом України від 22 вересня 2011 року №3795-VІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», за позовом заінтересованої особи може бути визнаний недійсним.».

Відповідно до правил ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п»ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а з підстав, передбачених частиною першою статті 203 ЦК України на порушення якої посилається представник позивача в зазначення підстав для заявленого позову про визнання недійсним оспорюваного договору встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Наразі, звертаючись до суду з позовом, про визнання недійсним договору кредиту №728/56643 на купівлю автотранспортних засобів від 13.08.2007 року, позивач був зобов»язаний вказати, якими нормами ЦК України або ж іншими актами цивільного законодавства було заборонено сторонам зазначеного договору визначати грошову одиницю оспорюваного договору в іноземній валюті на момент його укладення.

Не зазначено таких норм ЦК України або ж інших актів цивільного законодавства представником позивача і під час судового розгляду заявленого предмету спору.

Положення Закону України «Про захист прав споживачів» щодо заборони отримання (надання) споживчого кредиту в іноземній валюті не були чинними на момент укладення сторонами у справі договору з приводу якого заявлено спір.

Відповідно до роз»яснень, що містяться у пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України, №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4,10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1,8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

З огляду на викладене, у суду відсутні підстави для висновку, що укладений сторонами у справі 13.08.2007 року договір кредиту № 728/56643 на купівлю автотранспортних засобів предметом якого були грошові кошти в іноземній валюті не відповідав вимогам норм ЦК України або ж інших актів цивільного законодавства на момент його укладення.

Що ж стосується зазначених представником позивача підстав для позову про визнання недійсним цього ж договору кредиту № 728/56643 на купівлю автотранспортних засобів з тих підстав, що кредитором не було виконано його вимоги, оскільки відповідач порушив норми чинного законодавства та умови договору, видавши кошти неналежної якості, неналежного роду та не в повному обсязі, то вони не заслуговують на увагу суду, оскільки не можуть бути підставою для визнання недійсним оспорюваного правочину з приводу чого було надано роз»яснення і Пленумом Верховного Суду України, що викладені у пункті 7 постанови №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», про те, що - правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобов»язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визначення правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Отже, заявлені представником позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про визнання недійсним договору кредиту № 728/56643 на купівлю автотранспортних засобів, укладеного 13.08.2007 року між АКБ СР «Укрсоцбанк» та фізичною особою ОСОБА_1 з зазначених у позовній заяві підстав задоволенню не підлягають, відповідно і не можуть бути відшкодовані позивачу понесені ним судові витрати по сплаті судового збору при зверненні до суду з цими ж позовними вимогами у порядку передбаченому правилами ст. 88 ЦПК України.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. . 3, 4, 10, 11, 60, 88, 208, 213, 218, 294, 296 ЦПК України,

в и р і ш и в:

у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: