Справа № 487/2273/17
Провадження № 2/487/1486/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді - Нікітіна Д.Г. при секретарі Плетенчук О.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

24.04.2017 року ОСОБА_1 звернулася до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до Миколаївської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом на квартиру.Заява мотивована тим, що 28.02.2013 року померла ОСОБА_2. Після її смерті залишилась спадщина у вигляді ? частки квартири 6, розташованої у м. Миколаєві по вул. Заводській, 35, корп. 5, яка належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 8.06.2001 р., реєстраційне посвідчення від 3.07.2001 р. № 16162.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину фактично прийняв син померлої ОСОБА_4, який, згідно того ж договору купівлі-продажу, являється власником другої ? частки квартири 6, розташованої у м. Миколаєві по вул. Заводській, 35, корп. 5 та проживав там разом з матірю.

З 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_4, проживали разом у квартирі 6, розташованої у м. Миколаєві по вул. Заводській, 35, корп. 5 та з матірю ОСОБА_4, ОСОБА_2 Шлюбні відносини не реєстрували.

4 липня 2011 р. у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народився син ОСОБА_5 Сергійович. Батьком дитини був записаний ОСОБА_6.

27 травня 2016 року ОСОБА_4 помер.

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до третьої нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте отримала постанову нотаріуса про відмову у відкритті спадкової справи у звязку з тим, що ОСОБА_1 не може довести свої родинні звязки зі спадкодавцем, а тому не являється спадкоємцем за законом, спадкодавець заповіт не залишав. Нотаріус рекомендувала звернутися до суду з заявою про встановлення факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю. Вважає, що померлий був цивільним чоловіком позивачки, вони мешкали разом як подружжя, у них була спільна дитина, вели спільне господарство, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, приймали участь у спільних витратах, спрямованих на життєдіяльність сімї. Позивачка понесла матеріальні витрати на поховання ОСОБА_4, оскільки була єдиною близькою людиною для нього. Підставою звернення до суду стало те, що після смерті ОСОБА_4 залишилась спадщина у вигляді квартири 6, розташованої у м. Миколаєві по вул. Заводській, 35, корп. 5. Тому вона просить встановити факт спільного проживання з ОСОБА_4 однією сімєю понад пять років до часу відкриття спадщини станом на 27.05.2016 року та визнати за нею, як спадкоємцем четвертої черги, право власності на квартиру 6, яка розташована у м. Миколаєві по вул. Заводській, 35, корп. 5.

В судове засідання позивач, ОСОБА_1, не зявилася, надала суду заяву, відповідно до якої просила розглянути справу без її участі, на задоволенні позовних вимог наполягала.

Представник позивача, ОСОБА_7, в судових засіданнях підтримав заявлені позовні вимоги, наполягав на задоволенні позову в повному обсязі, в судове засідання 06.11.2017 року не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином.

Відповідач Миколаївська міська Рада, відповідно до наданої заяви просив розглянути справу без участі свого представника, рішення просив ухвалити на розсуд суду.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_8 пояснила, що позивач є її сусідкою, підтвердила, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мешкали разом з матірю ОСОБА_4 та сином ОСОБА_4 та ОСОБА_1, який народився у 2011 році. Після смерті матері ОСОБА_4, ОСОБА_3, вони мешкали однією сімєю.Після смерті ОСОБА_4його похованням займалась позивач.

Допитаний як свідок ОСОБА_9 повідомив, що знав ОСОБА_4 з 2009 року, періодично бував у нього вдома та підтвердив, що ОСОБА_4 проживав зі своєю матірю ОСОБА_3 та дружиною ОСОБА_1 У 2011 році у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народився син ОСОБА_5. Також підтвердив, що у 2016 році ОСОБА_4 помер, а його похованням займалася ОСОБА_1 Наскільки йому відомо, інших родичів у ОСОБА_4 не було.

Вислухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши подані документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно з Свідоцтвом про народження серії ІІІ-ФП №482777 від 27.01.1987 року, ОСОБА_4 народився15.10.1983 року, його батьками є ОСОБА_10 та ОСОБА_11.

У 1989 роціГусенко ОСОБА_12 уклала шлюб з ОСОБА_13 та змінила прізвище на ОСОБА_13.

Таким чином, померлий ОСОБА_4 є сином померлої ОСОБА_3

Відповідно до довідки № 812 від 06.04.2012 року, виданої ТОВ «Николаевдомсервис», ОСОБА_14 та ОСОБА_4 проживали разом у квартирі 6, розташованої у м. Миколаєві по вул. Заводській, 35, корп. 5 з 22.03.2002 року по день смерті кожного з них.

Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 р. № 5 з наступними змінами та доповненнями суд може встановлювати інші факти, що мають юридичне значення, факти прийняття спадщини, встановлення місця відкриття спадщини тощо.

Встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини потрібно позивачеві для оформлення спадщини на квартиру.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не відмовився від неї.

ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 03.07.2001 року є власником ? квартири №6, яка розташована у м. Миколаєві по вул. Заводській, 35, корп. 5.

ОСОБА_4 на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 03.07.2001 року є власником ? квартири №6, яка розташована у м. Миколаєві по вул. Заводській, 35, корп. 5.

Згідно абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Судом достеменно встановлено, що станом на 27.05.2016 року ОСОБА_1 постійно проживала з ОСОБА_4 у квартирі в м. Миколаєві, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 тому суд вважає доведеним факт постійного проживання ОСОБА_1 разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

27.05.2016 року в м. Миколаєві помер ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть серії І-ФП № 246696, видане Миколаївським міським ВДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області від 04.08.2016 року.

Після смерті ОСОБА_4 залишилася спадщина, до складу якої увійшла квартира, розташована в м. Миколаєві за адресою: АДРЕСА_1.

Частинами 1,2 статті 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи. Згідно з ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Отже, в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивач ОСОБА_1, є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_4 С,С., що врегульовано нормами ст. 1261 ЦК України. Згідно з Інформаційною довідкою спадкова справа після смерті ОСОБА_4 не заводилась.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви про видачу спадщини після померлої ОСОБА_4 в звязку з відсутністю родинних звязків зі спадкодавцем.

Вирішуючи питання про можливість визнання права власності на квартиру за позивачем, суд виходить з наступного.

Згідно з п. 4.15 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 (зі змінами та доповненнями), видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування" у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України та п. 3.14 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 із наступними змінами та доповненнями незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, прийняття і відмова від прийняття спадщини можуть мати місце щодо всього спадкового майна. Спадкоємець не вправі прийняти одну частину спадщини, а від іншої частини відмовитись. Спадкоємець, який прийняв частину спадщини, вважається таким, що прийняв усю спадщину.

Відповідно до договору купівлі-продажу право власності на трикімнатну квартиру №6, розташовану в м. Миколаєві по вул. Заводській, 35, корп. 5 зареєстроване за ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Згідно з ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності.

Аналізуючи надані по справі докази, у їх сукупності, суд приходить до переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 212-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 1216, 1218, 1220, 1258, 1259, 1268, 1296, 1297, 1299 ЦК України, п. 3.14 гл. 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 р. "Про судову практику у справах про спадкування", суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Миколаївської міської Ради про встановлення факту проживання однією сімєю та визнання права власності в порядку спадкування за законом задовольнити.

Встанови ти факт прийняття спадщини ОСОБА_4, померлим 27.05.2016 року, після своєї матері, ОСОБА_3, померлої 28.02.2013 року, як спадкоємця першої черги в порядку спадкування за законом.

Встановити факт проживання однією родиною ОСОБА_1 та ОСОБА_4, померлого 27 травня 2016 року з січня 2009 року до 27 травня 2016 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру№6, розташовану в м. Миколаєві по вул. Заводській, 35, корп. 5, як спадкоємця четвертої черги в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 27.05.2016 року.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк і порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: Д.Г. Нікітін