Справа № 755/537/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2017 р.Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Гончарука В.П.

за участі секретаря Краснової І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку набувальної давності, суд, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку набувальної давності мотивуючи свої вимоги тим, що вона була сусідкою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та здійснювала багаторічний догляд за ними.

26.05.1993 року ОСОБА_2 та членам її сім'ї ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1. Частка квартири кожного була визначена в рівних долях.

28.05.1993 року ОСОБА_2 було складено заповіт яким все своє майно заповіла ОСОБА_1 Незважаючи на наявність заповіту 20.10.1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1. Договір було посвідчено Десятою київською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1ц-2170, записаний у книгу КМБТІ № 4049 від 24.10.1994 року.

У складанні заповіту ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1, нотаріусом було відмовлено внаслідок вікових захворювань психічного характеру заповідача.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 01.10.1995 року.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, не зробивши розпорядження на випадок своєї смерті тому її частка квартирі є фактично безхазяйною.

З 17.11.1994 року позивач разом з дочкою зареєстровані та проживають у спірній квартирі, на її ім'я укладені договори по утриманню будинку, електроенергії, телефонного зв'язку, водопостачання та інші. Заборгованість за житлово - комунальні послуги відсутня.

Позивач в судове засідання не з'явився. Представником позивача до суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача: Київської міської ради в судове засідання не з'явився. В задоволенні позовних вимог просили відмовити з підстав викладених у наданих запереченнях та розглядати справу за відсутності їх представника.

Дослідивши письмові матеріали суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку набувальної давності підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що 26.05.1993 року ОСОБА_2 та членам її сім'ї ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на житло, а саме на квартиру АДРЕСА_1. Частка квартири кожного була визначена в рівних долях.

28.05.1993 року ОСОБА_2 було складено заповіт яким все своє майно заповіла ОСОБА_1, яка будучи її сусідкою здійснювала догляд за нею та ОСОБА_3

20.10.1994 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1. Договір було посвідчено Десятою київською державною нотаріальною конторою та зареєстрований в реєстрі за № 1ц-2170, записаний у книгу КМБТІ № 4049 від 24.10.1994 року.

За життя ОСОБА_3 не зробила розпорядження на випадок своєї смерті, а тому її частка квартирі є фактично безхазяйною.

ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 01.10.1995 року.

ОСОБА_3 померла 1994 року, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру ( спадкової справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину)

За змістом ст. ст. 3, 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч.1 статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Виходячи зі змісту статей 335 і 344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2001 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

Виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю.

Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Однією з визначальних підстав набуття права власності за набувальною давністю у відповідності до ст. 344 ЦК України є добросовісність володіння - якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Відповідно до довідки Ф№3 від 10.10.2016 року виданої КК ,,Центр комунального сервісу" в квартирі АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_5 з 17.11.1994 року (власник особового рахунку), дочка ОСОБА_6 з 17.11.1994 року, онук ОСОБА_7, онука ОСОБА_8, зять ОСОБА_9

Вказані вище обставини свідчать про відкритість та безперервність володіння ОСОБА_5 чужим майном, а саме ? частиною квартири АДРЕСА_1, яка в даному випадку є безхазяйною нерухомою річчю, оскільки на праві приватної власності не за ким зареєстрована не була, а рішення про передачу цієї нерухомої речі у комунальну власність в установленому законом порядку не приймалось.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_5 не будучи спадкоємицею ОСОБА_3, враховуючи положення ст. 344 ч. 1 ЦК України, добросовісно заволоділа безхазяйним нерухомим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, яким є квартира АДРЕСА_1, в зв'язку з чим набула право власності на вказане майно на підставі ст. 344 ЦК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 344 335ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позовні вимогиОСОБА_1 до Київської міської ради про визнання права власності на частину квартири в порядку набувальної давності - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я :