У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 червня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Кузнєцова В.О.,

суддів: Євграфової Є.П., Кадєтової О.В.,

Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Перший Український МіжнароднийБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 3 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 2 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року публічне акціонерне товариство «Перший Український Міжнародний банк» (далі - ПАТ «ПУМБ») звернулось до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 21 серпня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний банк», та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 200 000 доларів США зі сплатою 12,99% річних з кінцевим терміном повернення 21 серпня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором того ж дня між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_7 укладений договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2010 року припинено дію договору іпотеки від 21 серпня 2008 року та виключено з реєстру іпотек відповідний запис.

У подальшому ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 16 жовтня 2010 року відчужив житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 ОСОБА_8, який 2 грудня 2010 року продав вказаний будинок ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частках.

У порушення умов кредитного договору боржник зобов'язання не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість в сумі 213 366,78 доларів США.

Враховуючи викладене, банк просив визнати ОСОБА_4 та ОСОБА_5 іпотекодавцями з усіма правила та обов'язками за іпотечним договором від 21 серпня 2008 року та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 3 липня 2012 року позов задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21 серпня 2008 року в сумі 213 366 доларів США звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на житловий будинок літ. «Е-2» загальною площею 417,1 кв.м житловою 101,3 кв.м по АДРЕСА_1.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Справа в апеляційному порядку переглядалась неодноразово і останньою ухвалою апеляційного суду Харківської області від 2 липня 2015 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 3 липня 2012 року залишено без змін.

У касаційній скарзі заявники просять скасувати рішенняМосковського районного суду м. Харкова від 3 липня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 2 липня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Відповідно до пункту 6 розділу XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково.

Судами встановлено, що 21 серпня 2008 року між ЗАТ «Перший Український Міжнародний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» та ОСОБА_6 укладений кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_6 отримала кредит у розмірі 200 000 доларів США зі сплатою 12,99% річних з кінцевим терміном повернення 21 серпня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 21 серпня 2008 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_7 укладений договір іпотеки, за умовами якого останній передав в іпотеку банку житловий будинок по АДРЕСА_1 та земельну ділянку за цією ж адресою.

Відомості про іпотеку внесені до реєстру іпотек, накладено заборону на відчуження нерухомого майна.

У травні 2009 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ПАТ «ПУМБ» про розірвання договорів поруки та іпотеки.

ПАТ «ПУМБ» звернулось до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_7, в якому просило стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 березня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2010 року, у задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено, зустрічний позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 213 366,78 доларів США шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Вказане рішення суду виконано не було.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2010 року припинено дію договору іпотеку від 21 серпня 2008 року та виключено з реєстру іпотек запис про іпотеку.

У період чинності зазначеного рішення спірний будинок двічі відчужено, а саме 16 жовтня 2010 року ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу продав житловий будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_8, а останній 2 грудня 2010 року відчужив його ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у рівних частках.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 25 серпня 2011 року заочне рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2010 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Такі висновки судів є правильними і доводами касаційної скарги не спростовані.

Проте у судових рішеннях не зазначено складові загальної заборгованості, початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Так, відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку про те, що у розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Вирішуючи справу та ухвалюючи рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції у резолютивній частині судового рішення не вказав загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не зазначив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, що не було усунено і апеляційним судом.

Таким чином, апеляційний суд, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України, не врахував норми матеріального та процесуального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановив обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене ним судове рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 2 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О.Кузнєцов
Судді: Є.П.Євграфова О.В.Кадєтова С.О.Карпенко Г.І.Мостова