У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4 до відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Луцької міської ради Волинської області, про визнання розпорядження та свідоцтва про право власності на житло недійсними за касаційними скаргами ОСОБА_6 та її представника - ОСОБА_8, на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 4 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3, який діяв в інтересах неповнолітньої дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернувся до суду з указаним вище позовом, в якому просив суд визнати розпорядження відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарстваЛуцької міськоїради Волинської області від 22 серпня2013 № 1308-р «Про приватизацію державного житлового фонду» та свідоцтвопро право власності на житло від 22 серпня 2013 на квартиру АДРЕСА_1 недійсними.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8 вересня 2015 року позов ОСОБА_3, який діяв в інтересах неповнолітньої ОСОБА_4, задоволено. Визнано розпорядження відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської радиВолинської області «Про приватизацію державного житлового фонду» від 22 серпня 2013 року № 1308-р та свідоцтво про право власності на житло від 22 серпня 2013 року на квартиру АДРЕСА_2 недійсними.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_9, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8 вересня 2015 року у частині визнання недійсним розпорядження відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області від 22 серпня 2013 року № 1308-р змінено, ухвалено в цій частині нове рішення про визнання незаконним розпорядження відділу реєстру житлового фонду Департаменту житлово-комунального господарства Луцької міської ради Волинської області від 22 серпня 2013 року № 1308-р. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8 вересня 2015 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року залишено без змін.

У травні 2016 року ОСОБА_4, досягши повноліття, подала апеляційну скаргу на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8 вересня 2015 року, зазначаючи, що про вказане рішення суду вона дізналась лише 19 квітня 2016 року.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 12 травня 2016 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 відкрито.

У червні 2016 року ОСОБА_4 подала до суду апеляційної інстанції заяву про відмову від позову.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 1 червня 2016 року, з урахуванням внесених виправлень ухвалами апеляційного суду Волинської області від 29 червня 2016 року та від 1 липня 2016 року, прийнято відмову ОСОБА_4 від позову. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року у даній справі скасовано. Провадження у справі закрито.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 лютого 2017 року ухвалу апеляційного суду Волинської області від 1 червня 2016 року скасовано, справу направлено до суду апеляційної інстанції.

Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 4 травня 2017 року прийнято відмову ОСОБА_4 та її законного представника ОСОБА_3 від позову. Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Волинської області від 12 жовтня 2015 року у даній справі скасовано. Провадження у справі закрито.

У касаційних скаргах ОСОБА_6 та її представник - ОСОБА_8, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просять оскаржувану ухвалу апеляційного суду скасувати.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Приймаючи відмову ОСОБА_4 та її законного представника ОСОБА_3 від позову, апеляційний суд виходив із того, що заявлена відмова від позову не суперечить закону, прав та охоронюваних законом інтересів інших осіб не порушує, тому, скасувавши судові рішення, закрив провадження у справі.

Такого висновку апеляційний суд дійшов із порушенням вимог процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 294 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 73, ч. 3 ст. 294 ЦПК України апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження у разі наявності поважних причин пропущення цього строку.

У ч. 4 ст. 338 ЦПК України передбачено, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 22 лютого 2017 року скасовуючи ухвалу апеляційного суду Волинської області від 1 червня 2016 року й направляючи справу до суду апеляційної інстанції, у тому числі вказував про те, що приймаючи апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 8 вересня 2015 року апеляційний суд належним чином не дослідив, чи не пропущено заявником процесуальний строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Приймаючи відмову ОСОБА_4 та її законного представника ОСОБА_3 від позову, апеляційний суд не врахував те, що відповідно до вимог ст. 39 ЦПК України в інтересах ОСОБА_4 у судовому розгляді цієї справи приймав участь та отримував копії рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій її батько як законний представник - ОСОБА_3, який мав можливість реалізувати свої процесуальні права та в якого було наявне право на оскарження в апеляційному порядку рішення міськрайонного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Згідно з ч. 1 ст. 44 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, може вчиняти від імені особи, яку він представляє, усі процесуальні дії, що їх має право вчиняти ця особа.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Апеляційний суд за заявою особи може поновити пропущений процесуальний строк на апеляційне оскарження, проте у разі не наведення заявником поважних причин пропущення цього строку, у суду відсутні на це процесуальні повноваження.

Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі як правова визначеність.

Таким чином, апеляційний суду порушення вимог ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, а також вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України, належним чином не дослідив, чи порушено заявниками процесуальний строк на звернення з апеляційною скаргою, чи наявні підстави для застосування вимог ч. 1 ст. 72 ЦПК України, згідно з якою право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом.

Ураховуючи викладене та положення п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, оскаржувана ухвала апеляційного суду не може вважатись законною та підлягає скасуванню ізпередачею справина новий розгляд до суду апеляційноїінстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_6 та її представника - ОСОБА_8, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Волинської області від 4 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик