Справа № 755/5067/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді Астахової О.О.,

при секретарі: Наумовій О.С.,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві судове засідання по цивільній справі за позовом Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся із позовом до суду в якому просить стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві борг у розмірі 8234 грн. 45 коп.

Обгрунтовуючи вимоги тим, що на обліку в Лівобережному об'єднаному управлінні ПФ України в м. Києві перебуває ОСОБА_1, яка отримує пенсію по втраті годувальника, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про наукову і наукову-технічну діяльність». Після проведення перевірки було встановлено, що відповідач не подала до Управління відомості про те, що вона зареєстрована як суб'єкт підприємницької діяльності і є працюючим пенсіонером, що впливає на розмір призначеної пенсії, у зв'язку з чим виникла переплата пенсії за період з 01.04.2009 року по 31.08.2015 року у розмірі 8 234 грн. 45 коп.

17.06.2015 року відповідачу було направлено лист, в якому вона запрошувалась до Управління з метою досудового врегулювання спору по даному питанню та сплати нею суми боргу в добровільному порядку, проте даний лист було проігноровано відповідачем, що змушує позивача звернутись із даним позовом до суду.

Представник позивача - Бурдій Н.О. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Пояснила, що відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог та просила відмовити у їх задоволенні в повному обсязі з підстав наведених в письмових запереченнях.

Зокрема зазначила, що з 2007 року отримує пенсію по втраті годувальника у розмірі 1878 грн. В червні 2015 року за викликом позивача з'явилась до Лівобережного об'єднаного управління ПФУ в м. Києві, де їй було повідомлено про те, що вона зареєстрована як приватний підприємець, однак рахувалась як непрацюючий пенсіонер, у зв'язку з чим у неї виник борг за період з 2009-2015 року, який необхідно повернути.

Позивач запропонував написати заяву про утримання із її пенсії 20% для погашення боргу. Вимоги позивача вона виконала і з жовтня місяця 2015 року з неї утримали 20% пенсії.

Звернувшись до Головного управління ПФУ в м. Києві з проханням переглянути рішення Лівобережного об'єднаного управління ПФУ в м. Києві щодо утримання Головне Управління ПФУ в м. Києві прийняло рішення зупинити утримання 20 % з її пенсії та зобов'язало Лівобережне об'єднане управління ПФУ в м. Києві повернути утриманні суми.

Позивач вимог Головного Управління ПФУ в м. Києві не виконав, а звернувся до суду з даним позовом.

Проте, викладені в позові обставини не відповідають дійсності, оскільки відповідач була зареєстрована приватним підприємцем у 2004 році, а пенсію, вона почала отримувати тільки у 2007 році після смерті чоловіка.

Більше того, вона не працювала на момент призначення пенсії по втраті годувальника та жодного доходу від підприємницької діяльності не отримувала, у зв»язку із чим постановою окружного адміністративного суду м. Києва від 12.3.2015 року за позовом Державної податкової інспекції у Дніпровському районі ГУ ДФС у м. Києві, було припинено її підприємницьку діяльність.

Вважає, що позивачем не доведено факту зловживання або неподання нею недостовірних даних, натомість сам позивач не виконує рішення Головного управління ПФУ в м. Києві щодо повернення безпідставно стягнутої із неї суми боргу, який вона не визнає.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 жовтня 2007 року ОСОБА_1 звернулась до Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення/перерахунок пенсії, в якій просила призначити їй пенсію по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про наукову і наукову-технічну діяльність».

Зі змісту заяви убачається, що відповідач зобов'язувалась своєчасно протягом 10 днів повідомляти Управління пенсійного фонду про обставини, що можуть вплинути на її пенсійне забезпечення (а.с. 9).

Як було встановлено у судовому засіданні ОСОБА_1 із 29.10.2007 року була призначена пенсія по втраті годувальника відповідно до Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» та Закону України «Про наукову і наукову-технічну діяльність».

На підставі розпорядження Дніпровського районного управління Пенсійного фонду України у м. Києва № 813455 від 10.06.2015 року, відповідачу було припинено виплату пенсії у зв'язку із працевлаштуванням та вирішено повернути надмірно сплачені кошти шляхом утримання 20% пенсії на підставі поданої нею заяви від 17.09.2015 року. (а.с. 4,7).

У зв»язку із зверненням ОСОБА_1 до Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві із заявою щодо припинення утримання із її пенсії 20%, заступником начальника Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві прийнято рішення зупинити утримання 20% пенсії та зобов»язано Лівобережне об'єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві повернути відповідачу утримані суми.

Проте позивач вважає що за період з 01.04.2009 року по 31.08.2015 року виникла переплата у сумі 8234,45 грн., оскільки ОСОБА_1 в період отримання пенсії по втраті годувальника була зареєстрована, як суб»єкт підприємницької діяльності та приховала дану обставинну, що призвело до неправомірного нарахування пенсії.

Із таким твердженням позивача суд не погоджується з огляду на наступне.

Згідно із ст. 36 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», пенсія у зв'язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім'ї померлого годувальника, які були на його утриманні.

Відповідно до ст. 102 Закону України «Про пенсійне забезпечення», пенсіонери зобов'язані повідомляти органу, що призначає пенсії, про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати. У разі невиконання цього обов'язку і одержання у зв'язку з цим зайвих сум пенсії пенсіонери повинні відшкодувати органу, що призначає пенсії, заподіяну шкоду.

У судовому засіданні відповідач пояснила, що підприємницьку діяльність вона не здійснювала з моменту її реєстрації у 2004 році та доходів не отримувала, а тому вважала, що податковими органами припинено її підприємницьку діяльність у зв»язку із неподанням податкових декларацій та документів фінансової звітності.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 березня 2015 року у справі №826/3119/15 припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на підставі п.п.20.1.37 п. 20.1 ст. 20 Податкового Кодексу України, ст. 46 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців», у зв'язку із тим, що вона більше року не подає до органів доходів і зборів податкових декларацій, документів фінансової звітності відповідно до закону.

Статтею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відрахування з пенсії провадяться в установленому законом порядку на підставі судових рішень, ухвал, постанов і вироків (щодо майнових стягнень), виконавчих написів нотаріусів та інших рішень і постанов, виконання яких відповідно до закону провадиться в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Розмір відрахування з пенсії обчислюється з суми, що належить пенсіонерові до виплати.

З пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру: на утримання членів сім'ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, а також у зв'язку зі смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках.

З усіх інших видів стягнень може бути відраховано не більш як 20 відсотків пенсії.

Відповідно до ч. 1 ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

За положеннями ст. ст.10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Приймаючи до уваги пояснення відповідача, які узгоджуються із дослідженими у справі доказами, враховуючи, що її доводи не спростовані позивачем у судовому засіданні, суд приходить до висновку про відсутність зловживань з боку ОСОБА_1 при зверненні із заявою до Управління пенсійного фонду у Дніпровському районі м. Києва про призначення пенсії по втраті годувальника. Відповідач не працювала, не отримувала будь-якого доходу, крім пенсії, на момент її призначення. А відтак, судом не встановлено подання ОСОБА_1 недостовірних даних чи недобросовісності при зверненні із такою заявою. З огляду на означене, суд вважає, що у діях ОСОБА_1 був відсутній умисел приховати свій статус суб»єкта підприємницької діяльності, наявність якого є обов'язковою умовою у розумінні Закону, для застосування наслідків передбачених cтаттею 50 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» щодо стягнення виплаченої пенсії по втраті годувальника, на що позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Більше того, в порушення вимог ст.ст. 10,60 ЦПК України, позивачем не надано жодного доказу на підтвердження правильності наданого ним розрахунку заборгованості надмірно сплачених грошових коштів.

Крім того, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо зупинення утримання 20% пенсії та повернення ОСОБА_1 утриманих сум на даний час правомочне, не оскаржувалось та не скасоване.

Суд також звертає увагу, що відповідно до п. 71 рішення Європейського суду з прав людини у справі від 20.10.2011 року «Рисовській проти України», принцип «належного урядування» не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їх власна недбалість. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатись на саму державу, а помилки не можуть виправлятись за рахунок осіб, яких вони стосуються.

За таких обставин, убачається, що є неприпустимим позбавлення відповідача реалізувати право передбачене Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» на отримання пенсії, лише з тієї підстави, що Державною податковою інспекцією вчасно не подано заяву про припинення підприємницької діяльності ОСОБА_1, а органи Пенсійного фонду не витребували інформацію про здійснення підприємницької діяльності відповідачем при призначенні їй пенсії по втраті годувальника.

З урахуванням вимог ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідач не може відповідати за бездіяльність державних органів, а відтак її не може бути позбавлено законного права на отримання пенсії.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених грошових коштів у розмірі 8 234 грн. 45 коп. задоволенню не підлягають.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57, 60, 61, 88, 169, 208, 209, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, Законом України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування», Законом України «Про пенсійне забезпечення», суд,-

в и р і ш и в :

Позов Лівобережного об'єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві до ОСОБА_1 про стягнення надмірно виплачених грошових коштів - залинити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення виготовлено 12.10.2017 року.