АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.
СуддівКравець В.А., Мазурик О.Ф.
при секретарі Маличівській Н.В.
за участю:

представників позивача Сімутіна Н.В., Телецького Т.А.

представників відповідача ОСОБА_7, ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» ТелецькогоВалерія Тадеушевича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року

у справі за позовом Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року у задоволені позову відмовлено. /а.с. 67-68/

Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ПАТ СП «Партнер» Телецький В.Т. подав апеляційну скаргу на рішення суду посилаючись на його незаконність та необґрунтованість. Вважає, що судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, зокрема те, що дата 01.08.2015 р., яка була вказана у калькуляції, не суперечить наказу №88 від 31.07.2016 р., а нові тарифи встановлюються станом на 01.08.2015 р., тобто вони вводяться з першого числа наступного місяця, про що було повідомлено на загальних зборах, в тому числі за участі відповідача та його адвоката. Також вказував на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідач вносить плату за отримані послуги раз на сім місяців, не у повному обсязі, у зв'язку з чим пеня та індекс інфляції позивачем нараховані правомірно, однак суд першої інстанції не надав позивачу можливості долучити докази щомісячних витрат, не було надано змоги ознайомитись з запереченнями на позов, у зв'язку з чим неповно досліджено обставини справи. З урахуванням викладеного в апеляційній скарзі просив рішення суду скасувати та постановити нове про задоволення позову.

№ справи 759/14615/16-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3517 /2017
Головуючий у суді першої інстанції: Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Лапчевська О.Ф.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, на підставі наступного.

Судом встановлено, що відповідно до умов інвестиційного підрядного договору № 5 від 20.03.1997 р. УКБ КМДА 27.02.1998 р. передало позивачу СП «Партнер» на баланс напівпідземні гаражі на 24 машиномісць на ділянці АДРЕСА_1, яка на підставі Рішення Київської міської ради № 125/1335 від 18.03.2004 р. передана позивачу для експлуатації та обслуговування (а.с. 11-13).

Встановлено, що з відповідачем ОСОБА_10 15.12.2005 р. був укладений Договір № 741 на експлуатацію та обслуговування гаражу АДРЕСА_1 на праві довгострокової оренди (а.с. 6).

Відповідно до п. 3.1 вказаного вище Договору, відповідач ОСОБА_10 зобов'язався не пізніше 10 числа кожного місця вносити грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на підставі розрахунку, що додається.

Встановлено, що позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 5 600 грн. (а.с. 35), виходячи з розрахунку 700 грн. на місяць.

Також встановлено, що відповідно до Наказу позивача № 88 від 31.07.2015 р., згідно калькуляції собівартості утримання та експлуатації гаражних боксів, з 01.08.2015 р. щомісячні внески на відшкодування витрат становлять 700 грн. (а.с. 8).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався нормами ч. 1 ст. 903 ЦК України, про те, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором, ч. 2 ст. 632 ЦК України, про те, що зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом та ч. 1 ст. 654 ЦК України, якою передбачено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Суд першої інстанції критично оцінив докази, надані на обґрунтування позову: наказ, який датований 31.07.2015 р., калькуляцію, яка виготовлена після даного наказу, та відсутність належного повідомлення відповідача про фактичну зміну умов Договору № 741 від 15.12.2005 р. щодо вартості щомісячних внесків та пропозицію укладення, у зв'язку з цим, додаткової Угоди.

Судом першої інстанції враховано квитанцій про сплату ОСОБА_10 внесків, а саме: від 05.04.2016 р. за період з серпня 2015 р. по березень 2016 р. в розмірі 2 800 грн. та 28.11.2016 р. сплачено 2 800 грн. за період з квітня 2016 р. по листопад 2016 р. (а.с. 46), що з розрахунку вартості щомісячних внесків в розмірі 350 грн. підтверджує відсутність у нього заборгованості.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що представники позивача всупереч вимог ст. 60 ЦПК України, не довели в судовому засіданні ті обставини, на які вони посилалися, як на підставу позовних вимог, у зв'язку з чим у задоволенні позову відмовив.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Ст. 530 ЦК України, визначено, що якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

В силу ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір зберігання транспортного засобу поширюється також на відносини між гаражно-будівельним чи гаражним кооперативом та їх членами, якщо інше не встановлено законом або статутом кооперативу.

За змістом ч. 1 ст. 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Зобов'язання боржника сплатити певну грошову суму на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов'язанням.

Таким чином, правовідношення, в якому замовник зобов'язаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачено передачу грошей як предмета договору або сплату їх як ціни договору, є грошовим зобов'язанням.

Відповідно до ст. 977 ЦК України якщо зберігання автотранспортних засобів здійснюється суб'єктом підприємницької діяльності, такий договір є публічним.

З відповідачем ОСОБА_10 15.12.2005 р. був укладений Договір № 741 на експлуатацію та обслуговування гаражу АДРЕСА_1 на праві довгострокової оренди (а.с. 6).

Відповідно до п.п.1.1, п.п. 2.3 вказаного вище договору СП "Партнер" бере на себе обов'язки по зберіганню і охороні транспортних засобів власника в гаражі АДРЕСА_1, а автовласник, бере на себе зобов'язання вчасно вносити щомісячні внески за охорону та на експлуатаційні витрати з врахуванням змін в нормативній та законодавчій базі, яка регулює правовідносини в оплаті праці, електроенергії, ставок орендної плати за користування земельною ділянкою, росту цін на матеріали та ремонт, у тому числі при проведенні державою індексації доходів населення, інших заходів, що впливають на зміну вартості експлуатаційних витрат на тримання охорони.

Відповідно до п. 3.1 вказаного вище Договору, відповідач ОСОБА_10 зобов'язався не пізніше 10 числа кожного місця вносити грошові внески за охорону автомобіля та на експлуатаційні витрати на підставі розрахунку, що додається.

Вартість вказаних послуг до 01 серпня 2015 року становила 350 грн. щомісячно, з 01 серпня 2015 року наказом від 31.07.2015 р. №88 сума була збільшена, та склала 700 грн. щомісячно, що підтверджується відповідним наказом. / а.с. 8/

Зазначений наказ ніким не оскаржений та не скасований. Тариф за надання послуг, відповідачем також не оскаржувався. Зазначаючи лише про відсутність інформації з приводу збільшення тарифу за послуги, відповідач не врахував, що договором не передбачено особливого порядку доведення інформації до автовласника. окрім загального - розміщення об'яви загального сповіщення, а тариф може змінюватись у відповідності до п. 3.2 укладеного договору. Фіксована плата у розмірі 350 грн., яку сплачував відповідач, договором не передбачена, як не передбачено і укладення додаткового договору чи внесення змін до укладеного, з приводу зміни розміру внеску.

Відповідно до розрахунку у матеріалах справи, відповідачу нараховувалась плата у розмірі 700 грн. з серпня 2015 року, однак ним здійснено внесення коштів 01.09.2015 р. у розмірі 350 грн., 06.04.2016 р. у розмірі 2800 грн., 01.12.2016 р. у розмірі 350 грн., 05.01.2017 р. у розмірі 350 грн. / а.с.35/

Відповідно до квитанцій у матеріалах справи, також ОСОБА_10 було здійснено проплати: 28.11.2016 р. у розмірі 2800 грн. /а.с.46/

Таким чином, враховуючи розрахунки, заборгованість по основному боргу за 8 місяців 2016 року становить 5600 грн. / а.с. 155/

Крім того, згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

П. 4.1 договору №741 від 15.12.2005 р. встановлено, що у випадку затримки оплати, власник оплачує пеню у розмірі 0,5 % від суми затриманого платежу за кожен день прострочення, що становить 8091, 75 грн.

Крім того, з огляду на те, що відповідач порушив умови договору та не виконав належним чином зобов'язання за цим договором, сума заборгованості підлягає стягненню з урахуванням індексу інфляції. Розрахунок індексу інфляції, здійснений позивачем суд апеляційної інстанції перевірив та вважає правильним, індекс інфляції становить з серпня 2015 р. по листопад 2016 р. 676,06 грн. /а.с.183/

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню. підлягають судові витрати: з ОСОБА_10 на користь ПАТ "Спільне підприємство "Партнер" - 1378,00 грн. за розгляд справи в суді першої інстанції та 1515,80 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства Спільне підприємство «Партнер» Телецького Валерія Тадеушевича на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року - задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 24 січня 2017 року - скасувати, та постановити нове наступного змісту.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_10, проживає АДРЕСА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство "Партнер", ідентифікаційний код 13684158, адреса 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 1-а - 5600, 00 гривень основного боргу, 676,06 грн. - інфляційних витрат, 8091,75 грн. - пені, а всього 14376,81 грн. /чотирнадцять тисяч триста сімдесят шість гривень 81 копійку/.

Стягнути з ОСОБА_10, проживає АДРЕСА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Спільне підприємство "Партнер", ідентифікаційний код 13684158, адреса 03148, м. Київ, вул. Жмеринська, 1-а - 1378,00 грн. /одну тисячу триста сімдесят вісім / гривень судового збору за розгляд справи в суді 1 інстанції та 1515,80 грн. / одну тисячу п"ятсот п"ятнадцять гривень 80 копійок / за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: