РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2017 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Прінь І. П.

за участі секретаря судового засідання Бевз О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2013 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом, посилаючись на те, що 12.07.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 був укладений договір, відповідно до якого відповідач отримала кредит у розмірі 5725,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам ( «Розстрочка» «Стандарт») складає між ним та Банком договір. Відповідач умови договору належним чином не виконав, у звязку з чим станом на 26.09.2013р. має заборгованість у сумі 25742,76грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1534,23грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 9021,12грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 429,39грн., пені 13055,98грн., штрафів 500,00 грн. (фіксована частина), 1202,04грн. (процентна складова). Позивач, посилаючись на ст.ст. 526,527,530 ЦК України просить стягнути вказану заборгованість з відповідача, а також стягнути судові витрати.

13.02.2017 року судом було постановлено заочне рішення, яким позов ПАТ КБ «Приватбанк» було задоволено повністю.

У липні 2017 року відповідач подала заяву про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою суду від 21.09.2017 року заочне рішення Бердянського міськрайонного суду запорізької області від 13.02.2017 року скасовано. Справа була призначена до розгляду в загальному порядку.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, а в разі неявки відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином (а.с.85). Причини неявки суду не повідомили.

04.09.2017 року до суду була подана заява представника позивача про застосування загальної позовної давності до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» за цим позовом і відмовити у задоволенні позову. В цій заяві також представник вказує на те, що додані до позовної заява Умови, пунктом 5.5. яких передбачено збільшення терміну позовної давності до 5 років, відповідач ОСОБА_1 не підписувала і не була з ними ознайомлена.

Суд, на підставі ст. 224 ЦПК України розглядає справу за відсутності сторін в заочному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив таке.

12.07.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір споживчого кредиту. У Заяві позичальника №ZP1RF156310645 від 12.07.2007р. остання надала свою згоду на те, що ця Заява разом з запропонованими ПриватБанком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), Тарифами складає між ним та банком кредитно-заставний договір(а.с.4) .

З Заяви позичальника (а.с.4) вбачається, що вона отримала в Приватбанку кредитні кошти у сумі 5725,00грн. на придбання товару. Кредит був наданий на строк до 09.01.2009року. За умовами договору позичальник зобовязався сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами у розмірі 0,42% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісяця у період з 20 по 25 число вносити щомісячний платіж у сумі 474,21грн.

У цій же заяві зазначено, що згідно з п. 4.2 Умов при порушенні позичальником зобовязань із погашення кредиту, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом в розмірі 10,0% в місяць, розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом.

Однак, з наданих позивачем до позовної заяви Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) вбачається, що зміст п.4.2 цих Умов відрізняється від того, який викладений в Заяві позичальника.

За Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), а саме п.5.1 і п.5.3 передбачено право банку нараховувати пеню у розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки платежу, та обовязок позичальника при порушенні ним строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. та 5% від суми заборгованості.

Відповідач умови договору належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 26.09.2013р. банк нарахував заборгованість у сумі 25742,76грн., яка складається з заборгованості за кредитом 1534,23грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 9021,12грн., заборгованості по комісії за користування кредитом - 429,39грн., пені 13055,98грн., штрафів 500,00 грн. (фіксована частина), 1202,04грн. (процентна складова).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 Глави 71 УК України, статтями 1049, 1050 якого передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути кредитору грошові кошти у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини Банк має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та пята статті 261 ЦК України).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

В заяві про застосування позовної давності представник відповідача посилався на те, що відповідач з наданими до позовної заяви Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не була ознайомлена і їх не підписувала. Тому просив застосувати до позовних вимог позивача загальну позовну давність, встановлену ст. 257 ЦК України, і відмовити у задоволенні позову.

Судом встановлено, що дійсно пунктом 5.5 Умов встановлено термін позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів тривалістю 5 років.

Але вказані Умови не містять підпису відповідача ОСОБА_1 Позивачем не надано суду належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи Заяву позичальника, а також того, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання Заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, судом було встановлено, що зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в Заяві позичальника від 12.07.2007 року, містить розбіжності.

Крім того, у Заяві позичальника від 12.07.2007 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У звязку із цим, не можна вважати додані до позовної заяви Умови складовою частиною укладеного між сторонами договору від 12.07.2007 року.

Саме до такої правової позиції дійшов Верховний суд України у своїй постанові від 11 березня 2015 року у справі №№6-16цс15.

Відтак до позовних вимог позивача підлягає застосування загальний строк позовної давності, встановлений ст. 257 ЦК України.

Судом встановлено, що строк повернення кредиту був визначений сторонами 09.01.2009 рік. Останній платіж по погашенню кредиту відповідач здійснила 08.10.2008 року. Банк звернувся з цим позовом до суду тільки 14.10.2013 року, тобто поза межами трирічного строку позовної, встановленої ст. 257 ЦК України..

За змістом ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Відповідач подав заяву про застосування позовної давності до позовних вимог позивача.

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно відмовити за пропуском позовної давності.

Керуючись ст.ст. 257,266, 267, 526, 629, 1048, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №ZP1RF156310645 від 12.07.2007 року.

Згідно зі ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його отримання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_3