БІЛОВОДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЛУГАНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 408/4070/17-ц
Провадження № 2/408/1186/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2017 року смт. Біловодськ

Біловодський районний суд Луганської області у складі :

головуючого - судді - Цимбал Ю.Ю.

при секретареві - Багрій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька та перетинання лінії розмежування,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 03 серпня 2002 року до 26 листопада 2007 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, від якого ІНФОРМАЦІЯ_4 року у них народилась донька - ОСОБА_4, яка мешкає з позивачем. Відповідач зовсім не спілкується з дитиною і добровільно не бажає надавати ніякої допомоги. Позивач має намір виїхати з дитиною на відпочинок, але відповідач не дає дозволу на вивіз спільної дитини за кордон та до зони проведення АТО, де у них залишилась квартира та мешкають близькі родичі.

У зв'язку з наведеним, просила суд надати їй дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди ОСОБА_4 до тимчасово неконтрольованої українською владою території України, а також повернення на контрольовану територію України та виїзди до Російської Федерації, Туреччини, Тунісу, В'єтнаму, Кіпру, у супроводі матері дитини - ОСОБА_1 з часу ухвалення судом рішення та до 07 березня 2019 року, без супроводу та дозволу батька дитини - ОСОБА_3.

Позивач в судове засідання не з`явилась, просила суд розглядати справу за її відсутності. Звернулась до суду з уточненою позовною заявою в якій просила суд надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди до тимчасово неконтрольованої українською владою території України, а також повернення на контрольовану територію України до досягнення дитиною повноліття, та до Російської Федерації, Туреччини, Тунісу, В'єтнаму, Кіпру, у супроводі матері дитини - ОСОБА_1 з 01 червня 2018 року до 31 серпня 2018 року, без супроводу та дозволу батька дитини - ОСОБА_3.

Відповідач в судове засідання не з`явився по невідомій суду причині, незважаючи на те, що своєчасно й належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом публікації в пресі оголошення про виклик. Заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило.

Від представника третьої особи в матеріалах справ міститься заява про розгляд справи у їх відсутність.

На підставі викладеного суд, вважає, можливим розглянути справу за відсутності відповідача по наявним матеріалам в справі.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2).

З указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII).

Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами), передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до рішення Ровеньківського міського суду Луганської області №2-о-585 від 26.11.2007, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 03 серпня 2002 року перебували у шлюбі, який 26 листопада 2007 року було розірвано.

Від даного шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_4 року у них народилася донька ОСОБА_4, яка на даний час є неповнолітньою особою, батьками є позивач та відповідач у цій справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 27 березня 2003 року Нагольно-Тарасівською селищною радою міста Ровеньки Луганської області, актовий запис № 6.

Як вбачається зі Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 05 серпня 2008 року, ОСОБА_5 після реєстрації розірвання шлюбу присвоєлося прізвище ОСОБА_1.

Паспорт позивача свідчить про те, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1

Із довідки УДМС України у Луганській області від 20 вересня 2017 року №12/4-32297 вбачається, що місце знаходження відповідача невідоме.

Із довідки КП «Міське комунальне підприємство» Ровеньківської міської ради про склад сім'ї з'ясовано, що у м. Ровеньки Луганської області України проживають близькі родичі позивача та неповнолітньої дитини, відвідування яких на думку суду не суперечить інтересах дитини.

У своєму позові позивач вказала, що надання дозволу її неповнолітній доньці у виїзді до тимчасово неконтрольованої українською владою території України, а також до Російської Федерації, Туреччини, Тунісу, В'єтнаму, Кіпру, необхідно для відпочинку.

Застосовуючи наведені вище норми до виниклих між сторонами правовідносин, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про надання дозволу їхній неповнолітній дитині на в'їзд до тимчасово неконтрольованої українською владою території.

Переміщення громадян через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей здійснюється відповідно до Тимчасового порядку від 14 квітня 2017 року № 222-ог (далі Порядок).

Згідно з пунктом 5.1.1 Порядку, в'їзд на тимчасово неконтрольовану територію дітей, які не досягли 16-річного віку, здійснюється з дотриманням вимог, передбачених для таких осіб Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 № 57.

Відповідно до пункту 5.1.2 Порядку, виїзд з тимчасово неконтрольованої території громадян України: які не досягли 16-річного віку, здійснюється за умови пред'явлення свідоцтва про народження (паспорта), а також будь-якого документа, визначеного статтею 5 Закону України «Про громадянство України» або статтею 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» особи (осіб), у супроводі якої (яких) громадяни України, які не досягли 16-річного віку виїжджають з тимчасово неконтрольованої території, та дозволом фізичної особи.

Таким чином, виїзд з тимчасово неконтрольованої території на територію України не містить посилання на дотриманням Правил, затверджених постановою КМУ від 27 січня 1995 № 57.

За таких обставин, виникає необхідність у наданні дозволу на тільки в'їзд на тимчасово окуповану територію через лінію зіткнення дитини без згоди батька у супроводі матері, у зв'язку з чим позовні вимоги про надання дозволу на виїзд на непідконтрольну територію України підлягають частковому задоволенню.

Статтею ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» визначено можливість ухвалення судом рішення на разовий виїзд без згоди батька, не позбавленого батьківських прав. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дитини, чим фактично позбавляють батька дитини можливості брати участь у його вихованні та можливості спілкування з ним.

Враховуючи вищенаведене, позовні вимоги позивача в частині надання багаторазового дозволу на виїзд дитини до тимчасово неконтрольованих українською владою територій до досягнення повноліття задоволенню не підлягають. Такий висновок суду узгоджується із правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеною в ухвалах від 01 квітня 2015 року у справі №6-1024св15, від 24 червня 2015 року у справі №6-32056св14, від 08 липня 2015 року у справі №6-6403св15, від 09 липня 2015 року у справі №6-7961св15, від 29 липня 2015 року у справі №6-10368св15, від 10 лютого 2016 року у справі №6-32509ск15, від 16 березня 2016 року у справі №6-33303ск1.

Визначаючи термін дозволу на вивіз дитини, суд враховує й інтереси батька, не позбавляючи його таким чином можливості брати участь у вихованні та спілкуванні з дитиною.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3, третя особа - Орган опіки та піклування Біловодської районної державної адміністрації про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини за кордон без згоди батька та перетинання лінії розмежування - задовольнити частково.

Надати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженці м.Ровеньки Луганської області, дозвіл на в'їзд на тимчасово неконтрольовану українською владою територію України, в період з 12 грудня 2017 року до 31 серпня 2018 року, та на в'їзд та виїзд до Російської Федерації, Туреччини, Тунісу, В'єтнаму, Кіпру, в період з 01 червня 2018 року до 31 серпня 2018 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженці с. Нагольно-Тарасівка м.Ровеньки Луганської області України, у супроводі її матері - без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька дитини - ОСОБА_3, для чого надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення відповідних проїзних документів на неповнолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4.

У решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 640 (шістсот сорок) гривень 00 копійок судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте Біловодським районним судом Луганської області, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Біловодський районний суд Луганської області протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а в разі, якщо особа, яка брала участь у справі, не була присутня під час проголошення рішення, - з дня отримання копії рішення.

Суддя Ю.Ю. Цимбал