Справа № 723/231/17
Провадження № 2/723/508/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2017 року Сторожинецький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді Дедик Н.П.,

за участю секретаря судового засідання Антофій О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача за договором ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача, ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні власністю, та за зустрічним позовом ОСОБА_4, представник позивача за довіреністю ОСОБА_6, до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача ОСОБА_3, про усунення перешкод в користуванні власністю, в якому посилається на те, що він є головою колгоспного двору, до складу якого входять житловий будинок літ. «А-І», прибудова літ. «а», літня кухня літ. «Б», сараї літ. «В, Г, Д, Е, Є, Ж», криниці №1, що знаходиться за адресою с.Снячів, вул..Шевченка, 46, Сторожинецького району, Чернівецької області. Відповідно до довідок №9637, 9640 від 22.09.2016 року виконкому Великокучурівської сільської ради правовстановлюючих документів на дане домоволодіння немає, станом на 01.07.1991 року відносилось до суспільної групи «робочий двір». В даному житловому будинку зареєстровані позивач голова двору, ОСОБА_4 колишня дружина та син ОСОБА_5 Рішенням суду від 28.02.2011 року розірвано шлюб між ним та ОСОБА_4 Однак відповідачі переїхали проживати в с.Великий Кучурів з липня 2005 року, з того часу з ОСОБА_4 вони спільно не проживали і не вели спільне господарство. Відповідачі не несуть жодних витрат по утриманню житлового будинку, знятися з реєстрації в ньому відмовляються.

Зазначає, що в даному домогосподарстві проживає з дружиною ОСОБА_3 з серпня 2010 року, шлюб з якою зареєстрували 20.05.2014 року. Вони зробили ряд ремонтних робіт .

Вказує, що згідно згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відповідачу ОСОБА_5 на праві власності належить житловий будинок №141 по вул..Суховерського в с.В.Кучурів.

Зазначає, що відповідачі не використали своє право на витребування протягом трирічного строку позовної давності частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15.04.1991 року.

В зв»язку з тим, що відповідачі фактично зареєстровані в його житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, це перешкоджає йому повноцінно користуватися його власністю.

Просив усунути йому перешкоди шляхом визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться в с.Снячів по вул..Шевченка, 46, Сторожинецького району, Чернівецької області.

Відповідач ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя, який ухвалою суду від 21.03.2017 року об»єднаний в одне провадження з первісним позовом.

В зустрічній позовній заяві позивач ОСОБА_4 посилається на те, що з 18.11.1979 року перебувала з ОСОБА_1 в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 28.02.2011 року. За час шлюбу вони побудували житловий будинок літ. «А-І», прибудову літ. «а», літню кухню літ. «Б», сараї літ. «В, Г, Д», сараї літ. «Е, Є, Ж», які є самочинним будівництвом, криницю №1, що знаходиться за адресою с.Снячів, вул..Шевченка, 46, Сторожинецького району. Таким чином вказана нерухомість належить їй та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності, як майно подружжя, і їх частки є рівними. Подавши позов про усунення перешкод, ОСОБА_1 тим самим не визнає її право на частку в спільному майні подружжя.

Просила визнати за нею право власності на ? житлового будинку літ. «А-І», ? прибудови літ. «а», ? літньої кухні літ. «Б», ? сараїв літ. «В, Г, Д», ? криниці №1, ? будівельних матеріалів, використаних у будівництві самочинно збудованих сараїв літ. «Е, Є, Ж», що знаходяться за адресою с.Снячів, вул..Шевченка, 46, Сторожинецького району.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2, яка діє на підставі договору №32 про представництво інтересів в цивільному процесі та надання правової допомоги від 19.09.2016 року, позовні вимоги за первісним позовом підтримали, позовні вимоги за зустрічним позовом не визнали. Представник позивача суду пояснила, що позивач ОСОБА_1 є головою робочого двору, на час будівництва не був колгоспником. Однак робочий двір є різновидом колгоспного, правовідносині пов»язані з робочим двором регулюються тими ж нормами, які регулюють правовідносини колгоспного двору. Будівництво житлового будинку розпочалося в 1980 році. Будинок був збудований за кошти матері довірителя і на її земельній ділянці. Шлюб між подружжям був розірваний в 2011 році, фактично вони перестали проживати разом з липня 2005 року, відповідачка вивезла все майно, тобто з 2005 року між сторонами виник спір щодо майна. Будинок після цього потребував ремонту, тому ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_3 зробили ряд ремонтних робіт, викопали криницю, внаслідок цього зросла вартість будинку. Відповідачі більше 10 років не проживають в спірному будинку, але зареєстровані в ньому, цим порушуються права довірителя, пов»язані з власністю. На підставі ст.405 ЦК України відповідачі втратили право користування житловим будинком. Вважає, що відповідачка ОСОБА_7 пропустила строк позовної давності для зверненням до суду щодо визнання права власності на ? домоволодіння, оскільки не зробила цього у встановлений законом 3-річний строк ні після того, як фактично перестала проживати в будинку, ні після розірвання шлюбу з довірителем, ні після того, як довіритель розпочав проживати в будинку спільно з ОСОБА_3 Просила позовні вимоги за первісним позовом задовольнити, до позовних вимог за зустрічним позовом застосувати строк позовної давності і відмовити в їх задоволенні.

Позивач ОСОБА_1 додатково пояснив, що будівництво житлового будинку розпочалося в 1980 році, завершено в 1982 році. Прибудову звели в 1989 році, літню кухню в 1990 році. Ці об»єкти будували разом з відповідачкою. Сараї збудовані в період з 1987 по 1995 роки, зводив їх він сам. В 2016 році були збудовані криниця та огорожа. На будинок його батько дав цеглу, а мати давала гроші. З часу укладання шлюбу з відповідачкою проживали в його батьків, а в 1982 році перейшли жити в збудований будинок. Його батьки допомагали його будувати для їхньої сім»ї, оскільки їхніх зарплат не вистачало, він працював водієм швидкої допомоги, колишня дружина на різних роботах, а також перебувала у відпустках по догляду за дітьми, вона виконувала різні фізичні роботи під час будівництва. У дружини з 2005 року не було ключа від будинку. Спір щодо майна в будинку виник в 2010 році, коли вона хотіла забрати все з будинку, тому він викликав міліцію, з ОСОБА_3 на той час в спірному будинку ще не проживали. На момент розірвання шлюбу з відповідачкою вже проживав з ОСОБА_3 в спірному будинку.

Відповідач ОСОБА_4 в суді позовні вимоги за первісним позовом не визнала, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримала. Пояснила, що після укладення шлюбу з позивачем розпочали будівництво житлового будинку, в який перейшли жити в кінці 1980 року, в 1981 році завершили будівництво прибудови. Літню кухню збудували в 1984 році, в подальшому будували сараї. Для будівництва їм сільська рада виділила земельну ділянку, але після розмов з батьками чоловіка було вирішено, що вони віддають під забудову свою присадибну ділянку, що була поряд з їхнім будинком, а ту, що виділили молодій сім»ї забирають собі під город. Батьки колишнього чоловіка дали їм цеглу на будівництво, допомагали будувати будинок саме для їх сім»ї. В спірному будинку не проживає з 2005 року, старший син після того як вона пішла, ще жив там, але через два місяці батько його вигнав. Увесь цей час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, в будинку своєї матері. Зі спірного будинку забрала лише два килими, все решту залишилося. Ключ від будинку в неї був, до 2016 року, доки колишній чоловік не поміняв двері. З 2005 року вона в спірному будинку не проживала і не робила спроби повернутися. В 2010 році вона разом з сином приходили в будинок, оскільки хотіла забрати килимове покриття в пам»ять про сина, який перед тим помер, колишній чоловік викликав міліцію, вважаючи їх злодіями. Їй відомо, що колишній чоловік з новою дружиною робили ремонт, зробили санвузол, якого не було, викопали криницю. Вона не зверталася щодо поділу будинку, так як у них з позивачем була домовленість, що будинок залишиться синові. Будинок спочатку пустував, так як позивач проживав у нової дружини ОСОБА_3. Потім в 2010 році вони почали жити у спірному будинку, але спору щодо належності будинку не було.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 ОСОБА_6, позовні вимоги за первісним позовом не визнав, позовні вимоги за зустрічним позовом підтримав. Пояснив, що сторони уклали шлюб в 1978 року, який був розірваний 28.02.2011 року. У період шлюбу протягом 1981-1990 років вони побудували житловий будинок, прибудову, літню кухню, сараї літ. «В, Г, Д». В період з 1992 по 1995 роки були збудовані сараї літ. «Е, Є, Ж», які є самочинним будівництвом, тому виникає право на будівельні матеріали. Оскільки дане майно набуте в шлюбі, воно є об»єктом спільної сумісної власності подружжя. Криниця є приналежністю житлового будинку, співвласниками якого є сторони, тому також є об»єктом спільної сумісної власності. До 2017 року спору про право власності на будинок не виникало. Його довіритель дізналася про оспорювання її права з моменту подачі позову колишнього чоловіка в даній справі. Посилання позивача, що сину ОСОБА_5 належить на праві власності будинок в с.Великий Кучурів по вул..Суховерського є безпідставним, оскільки інформаційна довідка з реєстру речових прав на нерухоме майно, на яку останній посилається, стосується іншої особи. З 2005 року, коли довіритель перестала проживати в спірному будинку чи після розірвання шлюбу вона не зверталася до суду про поділ майна, оскільки сторони домовилися, що будинок має залишитися синові, і таким чином спору про його належність не було. Довіритель з власної волі покинула спірний будинок. Між сторонами були спори щодо майна в будинку килимів, щодо нерухомого майна не було. Вважає, що клопотання про застосування строку позовної давності не підлягає задоволенню. Просив відмовити в задоволенні первісного позову за його безпідставністю, вимоги за зустрічним позовом задовольнити.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_5 в судовому засіданні відмовився надавати пояснення, заявивши, що бажає скористатися правовою допомогою, в зв»язку з чим судом відкладався розгляд справи. В подальшому ОСОБА_5 в судові засідання не з»явився, до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, на стороні позивача за первісним позовом ОСОБА_3, в судовому засіданні дала пояснення як свідок, про те, що вона проживає разом з ОСОБА_1 з 15.05.2010 року. Через рік прийшли проживати в будинок по вул..Шевченка, 46 в с.Снячів. ОСОБА_1 говорив, що це його будинок, вона не з»ясовувала, чи колишня дружина має претензії щодо будинку, їй будо відомо, що раніше колишня дружина проживала в цьому будинку. Вона з ОСОБА_1 проводили ремонті роботи: поміняли ворота, хвіртку, забетонували доріжки, поміняли електропроводку, переробили пічки, перештукатурили будинок, викопали колодязь, зробили санвузол. Коли вона прийшла проживати в спірний будинок, в ньому можливо було проживати без ремонту. На той час в кімнатах будинку були меблі. Ремонтні роботи вони проводили для покращення умов проживання.

Свідок ОСОБА_8 в суді пояснив, що він знає ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які як подружжя з 2010 року проживали ІНФОРМАЦІЯ_2, де доглядали похилого чоловіка, той помер в 2011 році, після цього вони близько року жили за іншою адресою, а потім прийшли в будинок ОСОБА_1, де живуть по даний час. 2 роки тому він проводив у них зварювальні роботи воріт, козирка, які оплатив ОСОБА_1 Сам він з народження і приблизно по 1995 рік проживав по вул.Шевченка, потім по вул..8 березня, з 2003 року знову на вул..Шевченка. До того, як ОСОБА_1 разом з ОСОБА_3 прийшли проживати в буд.№46 по вул..Шевченка, в ньому ніхто не проживав.

Свідок ОСОБА_9 в суді пояснив, що він є сином ОСОБА_3, яка проживає з ОСОБА_1 з 2010 року, шлюб зареєстрували в 2014 році. З 2010 року вони жили в будинку людей, яких доглядала мати, в 2011 році перейшли і інший будинок, де прожили приблизно рік, після перейшли жити до ОСОБА_1. До цього в тому будинку ніхто не проживав. Ремонтів в будинку не було, але жити можна було. Мати і ОСОБА_1 проводили ремонт, під час якого міняли електропроводку, сантехніку, збудували криницю, міняли крокви у прибудові. Він неодноразово підвозив необхідні будівельні матеріали, за які розраховувалися мати та ОСОБА_1

Свідок ОСОБА_10 в суді пояснив, що він є братом ОСОБА_1. після його одруження з ОСОБА_4 вони проживали у його батьків, які допомагали побудувати їм хату, перед цим вони помінялися земельними ділянками, щоб жити поряд. Батьки давали гроші, як допомогу в будівництві житла для молодої сім»ї. В нову хату ОСОБА_1 з Домкою перейшли в 1981 році, в 1982 добудували веранду, потім кухню з кладовкою, сарай, дерев»яний дроворуб. Вони проживали разом до 2005 року. 5-6 років тому, коли вони ще не були офіційно розлучені ОСОБА_4 приходила в будинок за речами, але брат не пускав її. Йому відомо, що ОСОБА_4 живе більше 10 років в будинку своєї матері в с.Великий Кучурів. Брат близько півтори роки тому назад викопав криницю, зробив водопровід, ванну, поміняв електрику в коридорі і кухні та провів до криниці, поміняв ворота, зробив бетоновані доріжки, перебудував сарай, до цього він надав допомогу брату в оздобленні будинку декоративною штукатуркою «шуба». ОСОБА_1 в період з 2010 до 2013 року не проживав в будинку, лише приходив. Потім почав проживати разом з ОСОБА_3. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 2005 року в будинку не проживають.

Свідок ОСОБА_11 в суді пояснила, що вона є рідною сестрою ОСОБА_1, живуть поряд. Микола з Домкою будувалися разом, вкладали кошти які заробляли, мати їм допомагала коштами. Їхні батьки допомагали всім дітям в будівництві житла. Будівництво розпочалося в 1980 році, коли народився син ОСОБА_12. Приблизно 10 років тому ОСОБА_13 пішла з будинку, залишивши всі речі. Потім вона приходила, хотіла забрати коврове покриття, був скандал, брат викликав міліцію, не пускав в хату. Більше в будинок ОСОБА_14 не приходила. На даний час стосунки з братом нормальні, їй лише не зрозуміло, чому він не прийшов на похорон її чоловіка, який відбувся нещодавно. З часу, коли брат проживає в будинку з новою дружиною, проводив косметичний ремонт, викопав криницю, сарай побудував. Вона була в брата в будинку приблизно рік тому, на подвір»ї біля будинку півроку назад., в будинку перепланувань не бачила, меблі були від колишнього подружжя.

Заслухавши сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що згідно довідок виконкому Великокучурівської сільської ради від 22.09.2016 року №9637, №9640, витягу з по господарської книги №12 Снячівської сільської ради станом на 2016-2020 роки в житловому будинку по вул..Шевченка, 46 с.Снячів Сторожинецького району зареєстровані: ОСОБА_1 голова двору, ОСОБА_4 колишня дружина, ОСОБА_5 син. Правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння відсутні, станом на 01.07.1991 року воно відносилось до суспільної групи «робочий двір».

Згідно довідок виконкому Великокучурівської сільської ради від 15.08.2016 року №7700, №7701 домогосподарство, що знаходиться за адресою: вул..Шевченка, 46 в с.Снячів станом на 15.04.1991 року відносилось до суспільної групи «робочий двір», в якому були прописані: ОСОБА_1 голова двору, дружина ОСОБА_7, сини ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 За вказаним будинком закріплені земельні ділянки площами 0,10 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, 0,40 га для ведення особистого селянського господарства. Наведене також підтверджується довідкою виконкому Великокучурівської сільської ради від 10.04.2017 року №2406 та витягом з по господарської книги №6 Снячівської сільської ради станом на 1991-1995 роки.

ОСОБА_1 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб 18.11.1978 року, який рішенням Сторожинецького районного суду від 28.02.2011 року розірвано. ОСОБА_7 змінила своє прізвище на ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про зміну імені від 29.07.2011 р.

Відповідно до актів від 20.09.2016 року, складених депутатом Великокучурівської сільської ради ОСОБА_18 в присутності жителів с.Снячів ОСОБА_19, ОСОБА_8, ОСОБА_20, посвідчених сільським головою ОСОБА_21 громадяни ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не проживають в домогосподарстві по вул..Шевченка, 46 в с.Снячів з липня 2005 року, з серпня 2010 року в даному домогосподарстві проживає ОСОБА_3.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії І-МИ №093757 ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали шлюб 20.05.2014 року, а/з№2, зареєстрований виконкомом Снячівської сільської ради.

З копії технічного паспорту на житловий будинок, розташований по вул..Шевченка, 46 в с.Снячів, виготовлений 01.06.2016 року ФОП ОСОБА_22 на замовлення ОСОБА_1, вбачається що за вказаною адресою розміщений житловий будинок літ. «А-І», побудований в 1981 році, з наступними господарськими будівлями і спорудами: прибудова літ. «а», побудована в 1989 році, літня кухня літ. «Б», сарай літ. «В», побудовані в 1990 році, сараї літ. «Г, Д», побудовані в 1987 році, сараї «Е, Є, Ж», побудовані в 1995 році, криниця №1, побудована в 2016 році.

Відповідно до ст.22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

В судовому засіданні поясненнями сторін, свідків, дослідженими доказами встановлено, що житловий будинок, прибудова, літня кухня, сараї, за адресою с.Снячів, вул..Шевченка, 46, нажите подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_1 (після зміни прізвища Павлюк) Д.Г. в період перебування їх в зареєстрованому шлюбі з 1980 по 1995 роки, а тому правовідносини, пов»язані з набуттям майна подружжя в зазначений період регулюються чинним на той час Кодексом про шлюб та сім»ю України. Таким чином, вказане майно є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Разом з тим, як вбачається з копії технічного паспорту, та відповідно до пояснень позивача за первісним позовом, сараї літ. «Е, Є, Ж» збудовані в 1995 році.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст.321 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна в експлуатацію, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. До завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Оскільки сараї літ. «Е, Є, Ж» збудовані в 1995 році, коли потребувалося отримання відповідних дозволів для проведення таких робіт та прийняття їх в експлуатацію по завершенні будівництва, сторонами не надано суду доказів на підтвердження прийняття в експлуатацію вказаних об»єктів, то подружжю належить право спільної сумісної власності на будівельні матеріали, використані в процесі їх будівництва.

Суд вважає, що вимоги позивача за зустрічним позовом про визнання прав на ? криниці є безпідставними, оскільки як встановлено судом, криниця була споруджена в 2016 році, тобто після розірвання сторонами шлюбу, отже вона не є об»єктом спільної сумісної власності сторін за зустрічним позовом.

Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Виходячи з викладеного, суд вважає, що ОСОБА_4 належить ? частка нерухомого майна та будівельних матеріалів, використаних при будівництві сараїв «Е,Є,Ж» по вул.Шевченка, 46 с.Снячів, що є об»єктами спільної сумісної власності подружжя.

Представник позивача за первісним позовом ОСОБА_2 заявила клопотання про застосування до вимог зустрічного позову строків позовної давності з тих підстав, що ОСОБА_13 не звернулася протягом трьох років після розірвання шлюбу з вимогою про поділ майна, знаючи, що ОСОБА_1 проживає в будинку з іншою жінкою. Крім того, вважає, що ОСОБА_4 було відомо про наявність спору щодо майна більше шести років назад, коли ОСОБА_1 не впускав її в будинок забрати деякі речі.

Відповідно до ст.ст.256, 261 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Статтею 72 СК України передбачено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Суд вважає, що клопотання про застосування строків позовної давності не підлягає задоволенню, оскільки стороною відповідача за зустрічним позовом не доведено, що позивачу за зустрічним позовом було відомо про невизнання колишнім чоловіком її права на майно подружжя, що є предметом зустрічного позову, до пред»явлення останнім позову про визнання її такою, що втратила право користування житлом. Як пояснила в судовому засіданні позивач за зустрічним позовом, у неї з ОСОБА_1 спору щодо належності будинку не було, вони вирішили, що будинок має залишитися синові. Дані обставини ОСОБА_1 в суді не заперечувалися. Та обставина, що ОСОБА_3 проживала в спірному будинку разом з ОСОБА_1 на час розірвання шлюбу між сторонами за зустрічним позовом, на думку суду, не доводить будь-якого порушення прав ОСОБА_4, оскільки остання зважаючи на домовленість, зазначену вище, не мала наміру проживати в будинку, а відповідно і не вчинялося їй перешкод у здійсненні прав власника. Посилання представника відповідача за зустрічним позовом на те, що спір має місце більше 6 років, а саме з того часу, коли ОСОБА_1 перешкоджав ОСОБА_4 забрати з будинку деякі речі, суд вважає помилковим, так як в судовому засіданні було встановлено, що спір виник через килим, який хотіла взяти остання, тобто стосувався побутових речей, а не об»єктів нерухомості.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить усунути йому перешкоди в користуванні власністю шляхом визнання відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування будинковолодінням по вул..Шевченка, 46 в с.Снячів, посилючись на ч.2 ст.405 ЦК України.

Так, відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 належить ? частка житлового будинку по вул..Шевченка, 46 в с.Снячів, тобто вона є співвласником даного об»єкту нерухомості, а тому вимога про визнання її такою, що втратила право користування цим житлом є безпідставною і не підлягає задоволенню.

Також, на думку суду, не підлягає задоволенню вимога про визнання ОСОБА_17 таким, що втратив право користування житлом по вул..Шевченка, 46 в с.Снячів, оскільки така вимога заявлена ОСОБА_1, який не є одноосібним власником даного будинку.

Враховуючи викладене, суд вважає, що в задоволенні первісного позову позивача ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом визнання ОСОБА_4 та ОСОБА_5 такими, що втратили право користування житлом, слід відмовити за його безпідставністю. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання права власності на частку у спільному майні подружжя задовольнити частково в частині визнання права власності на ? житлового будинку, прибудови, літньої кухні, сараїв «В, Г, Д» та на ? будівельних матеріалів, які використані в будівництві самочинно збудованих сараїв «Е, Є, Ж».

На підставі ст.22 КпШС України, ст.ст.63,68,70,72 СК України, ст.ст.256,261,321,405 ЦК України, керуючись ст.ст.3,10,11,57-60,22-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться в с.Снячів, вул..Шевченка, 46, Сторожинецького району, Чернівецької області, відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на ? житлового будинку літ. «А», ? прибудови літ. «а», ? літньої кухні літ «Б», ? сараїв літ. «В», «Г», «Д», на ? будівельних матеріалів, які використані в будівництві самочинно збудованих сараїв літ. «Е», «Є», «Ж», які знаходяться в с.Снячів, вул..Шевченка, 46, Сторожинецького району, Чернівецької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання цього рішення.

Суддя