Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Гримич М.К.,

КафідовоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_4, треті особи: Львівське міське комунальне підприємство «Айсберг», Управління охорони історичного середовища Львівської міської ради, ОСОБА_5, про зобовʼязання до вчинення дій, за касаційною скаргою Галицької районної адміністрації Львівської міської ради на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2016 року,

встановила:

У травні 2015 року Галицька районна адміністрація Львівської міської ради (далі - Галицька райадміністрація) звернулася до суду з указаним позовом, мотивуючи тим, що ОСОБА_4 є власником

71/1000 частин нежитлових приміщень першого поверху та підвалу в будинку АДРЕСА_1, загальна площа яких становить 151,9 кв. м. Даний будинок АДРЕСА_2 є пам'яткою культурної спадщини та перебуває на обслуговуванні в Львівському міському комунальному підприємстві «Айсберг» (далі -ЛМКП «Айсберг»).

У квітні 2014 року відповідач ОСОБА_4 встановила два кондиціонери на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2. Розпорядженням голови Галицької районної адміністрації Львівської міської ради № 40 «Про демонтаж самовільно влаштованих двох кондиціонерів на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2» зобов'язано ОСОБА_4 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовані два кондиціонери на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2. Однак, ОСОБА_4 вимоги розпорядження у встановлені строки не виконала, про що 10 березня 2015 року комісією ЛМКП «Айсберг» складено відповідний акт.

Ураховуючи наведене, позивач просив зобов'язати ОСОБА_4, якспіввласника нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовані два кондиціонери на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 16 березня

2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного судуЛьвівської області від 11 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі Галицька районна адміністрація Львівської міської ради просить скасувати ухвали апеляційного суду, справу передати для продовження розгляду справи по суті, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову та закриваючи провадження у справі, апеляційний суд виходив із того, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки позивач Галицька райдержадміністрація є суб'єктом владних повноважень і звернулася до суду на виконання своїх владних повноважень, здійснює владні управлінські функції щодо відповідача і між ними відсутній спір про право.

Проте такий висновок апеляційного суду не ґрунтується на процесуальному законі.

Апеляційним судом установлено, що ОСОБА_4 є власником 71/1000 частин нежитлових приміщень першого поверху та підвалу в будинку АДРЕСА_1, загальна площа яких становить 151,9 кв. м. Даний будинок перебуває на обслуговуванні в

ЛМКП «Айсберг».

Будинки АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 включені у список пам'яток архітектури, що перебувають під охороною держави.

Позивач зазначав, що ОСОБА_4 без відповідного дозволу, самовільно, в порушення Положення про порядок розміщення у м. Львові технічних елементів (пристроїв) ззовні будинків і споруд (далі - Положення), ст. 319 ЦК України встановила два кондиціонери на дворовому фасаді вказаного будинку.

25 жовтня 2014 року адміністративною комісією Галицької районної адміністрації Львівської міської ради прийнято постанову № 191, якою визнано в діях ОСОБА_4 вину та склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 150 КУпАП. Враховуючи сплив строку накладення адміністративного стягнення, провадження у справі закрито.

8 грудня 2014 року ЛМКП «Айсберг» було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 150 КУпАП у зв'язку з самовільним встановленням в квітні 2014 року ОСОБА_4 кондиціонерів на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2, які підключені до нежитлового приміщення, що розташоване у двох рівнях будинку АДРЕСА_1.

ЛМКП «Айсберг» зобов'язувало ОСОБА_4 демонтувати самовільно встановлені кондиціонери, про що 26 січня 2015 року було винесено попередження.

3 лютого 2015 року на засіданні міжвідомчої комісії Галицького району було вирішено зобов'язати ОСОБА_4 - співвласника нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 демонтувати самовільно встановлені два кондиціонери за власні кошти, про що було складено протокол № 4.

12 лютого 2015 року Галицькою районною адміністрацією Львівської міської ради було прийнято розпорядження № 40 «Про демонтаж самовільно встановлених двох кондиціонерів на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2», яким затверджено висновок міжвідомчої комісії Галицького району та зобов'язано ОСОБА_4 - співвласника нежитлових приміщень на АДРЕСА_1 за власні кошти демонтувати самовільно влаштовані два кондиціонера на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2, з терміном виконання до 23 лютого 2015 року.

10 березня 2015 року комісією ЛМКП «Айсберг» складено акт про невиконання ОСОБА_4 вимог розпорядження у встановлені строки.

Невиконання відповідачем розпорядження Галицької районної державної адміністрації стало підставою для звернення з позовом про зобов'язання відповідача демонтувати самовільно встановлені кондиціонери, розміщені на дворовому фасаді будинку АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Відповідно до частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Проаналізувавши зміст позовної заяви та вирішуючи питання про закриття провадження у даній справі, апеляційний суд вважав, щоданий спір є публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності. Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб'єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб'єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС).

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

У справі, яка переглядається, спір стосується не правомірності розпоряджень Галицької райдержадміністрації, який вирішувався в порядку адміністративного судочинства, а проведення демонтажу самовільно влаштованих відповідачем кондиціонерів на дворовому фасаді будинку.

У п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 1 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України.

Ураховуючи положення ст. 1 ЦПК України та ст. 2 КАС України, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

З наведеного випливає, що спір, в основі якого лежить рішення суб'єкта владних повноважень, яким у цій справі є розпорядження Галицької райдержадміністрації, є спором про право, який вирішується за правилами цивільного, але не адміністративного судочинства.

З урахуванням наведеного, постановлена апеляційним судом ухвала не може залишатись в силі та з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 342 ЦПК України, підлягають скасуванню з направленням справи до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Галицької районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 11 липня 2016 року скасувати, справу передати до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

М.К. Гримич О.В. Кафідова І.М. Фаловська