Справа № 456/1707/17
Провадження № 2/456/1353/2017
02 листопада 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Янко Б. Я. ,
при секретарі Стасів О.Я.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить суд постановити рішення яким, стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь заборгованість в розмірі 86 000 (вісімдесят шість тисяч) гривень.
В обґрунтування заявлених вимог покладається на те, що 25.05.2016 року він під розписку позичив ОСОБА_2 гроші в сумі 86 000, 00 гривень строком до 01.01.2017 року. До сьогоднішнього часу відповідач ухиляється від повернення суми боргу, чим порушив взяті на себе зобовязання, а тому він змушений був звернутись до суду із даним позовом.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити та стягнути з відповідача на його користь 86 000 (вісімдесят шість тисяч) гривень.
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні просив суд задовольнити позов у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 неодноразово в судові засідання не зявлявся, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду рекомендованим листом з повідомленням, про причину неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи без його участі не подав.
У відповідності до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є підставними та підлягають до задоволення.
Згідно вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Так, у судовому засіданні встановлено, що 25.05.2016 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого останній позичив у ОСОБА_1 86 000 (вісімдесят шість тисяч) гривень.
Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або іншій документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
З матеріалів справи суду стало відомо, що факт передачі грошей ОСОБА_4 ОСОБА_2 оформлено розпискою від 25 грудня 2016 року, власноручно написаною відповідачем.
Отже, договір позики є реальним договором, який вважається укладеним лише з моменту передання грошей (речей) позикодавцем позичальнику.
У відповідності зі ст. ст. 526, 530 ЦК України, зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк.
Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив зобовязання, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором.
У вищезгаданій розписці також зазначено, що відповідач ОСОБА_2 зобовязувався повернути позичені кошти в сумі 86 000, 00 гривень ОСОБА_1 до 01.01.2017 року, однак у встановлений термін відповідач коштів не повернув.
Таким чином, у судовому засіданні беззаперечно встановлено той факт, що відповідач по справі, ОСОБА_2 дійсно позичив у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 86 000, 00 гривень і зобовязувався їх повернути до 01 січня 2017 року, однак у встановлений строк не повернув коштів, внаслідок чого у нього наявна заборгованість перед позивачем в сумі 86 000, 00 (вісімдесят шість тисяч) гривень.
На підставі вище наведеного, врахувавши те, що відповідач ОСОБА_2 дійсно отримав від позивача ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 86 000, 00 (вісімдесят шість тисяч) гривень, пропустивши строк виконання зобовязань згідно боргової розписки, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до задоволення у повному обсязі, а тому з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в сумі 86 000, 00 (вісімдесят шість тисяч) гривень.
Щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача в користь позивача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.
Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Статтею 79 ЦПК України визначені види судових витрат, до яких відносяться витрати пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на правову допомогу та на проведення судових експертиз.
Витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12,42,56 ЦПК).
Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року № 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".
Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84,88,89 ЦПК.
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Оскільки позивачем до позовної заяви додано документальне підтвердження витрат на правову допомогу, суд приходить до переконання, що з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 500 (пятсот) гривень.
Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача слід стягнути судовий збір на користь позивача в сумі 860,00 гривень.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 218, 224 ЦПК України, ст. ст. 526, 530, 612, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -
Позовну заяву задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості в розмірі 86 000 (вісімдесят шість тисяч) гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 860 (вісімсот шістдесят) гривень та витрати на правову допомогу в сумі 500 (пятсот) гривень.
Заочне рішення може бути переглянуто судом шляхом подання відповідачем заяви про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії, або може бути оскаржене у загальному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення або десяти днів з дня отримання копії цього рішення особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий-суддя ОСОБА_5