Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/3479/14-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 19 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Миніч Т.І., Трояновська Г.С.,

секретаря Кучерявого О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирбудделюкс» про визнання права власності в порядку задоволення вимог іпотекодержателя, за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирбудделюкс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно та за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирбудделюкс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за апеляційною скаргою Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 27 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності в порядку задоволення вимог іпотекодержателя.

Свої позовні вимоги мотивував тим, що 21.10.2013 року між ним та ТОВ «Житомирбудделюкс» було укладено договір позики. Для забезпечення зобовязань за даним договором між сторонами, 21.10.2013 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є будівля автостоянки, що знаходиться за адресою м.Житомир, вул.Шевченка, 18-А та складається з будинку охорони, воріт, огорожі, асфальтне дворове покриття та маслозбірник бетонний. Відповідач, у вказаний строк, а саме до 22.11.2013 року кошти отримані, згідно договору позики не повернув, чим порушив умови договору. А тому, ОСОБА_1 просив визнати за ним право власності на будівлю автостоянки, що знаходиться у м.Житомирі, вул.Шевченка, 18-А.

23.06.2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Житомирбудделюкс» подало зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яку обґрунтовувало тим, що ОСОБА_1, не зважаючи на незмінність правового статусу предмету іпотеки, вживаються дії, які порушують права власника автостоянки. Відтак, ТОВ «Житомирбудделюкс» просило визнати за ним право власності на вищевказану будівлю автостоянки.

13.05.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28.12.12 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Житомирбудделюкс», згідно умов якого, ОСОБА_2 передав, а ТОВ «Житомирбудделюкс» прийняло у власність автостоянку за адресою: м. Житомир, вул. Шевченка, 18-а. Просив застосувати наслідки недійсності договору. Зазначав, що нерухоме майно належало йому на підставі рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 04.12.12 року, яке було скасовано рішенням апеляційного суду Житомирської області від 11.03.2014 року з мотивів недоведення відповідності державним будівельним нормам здійсненого ним будівництва. Вказував, що предмет купівлі-продажу не є нерухомим майном, оскільки не відповідає визначенню ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та ч. 1 ст. 181 Цивільного кодексу України.

Ухвалою Корольовського районного суду м.Житомира від 24.06.2014 року обєднано в одне провадження цивільні справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Житомирбудделюкс» про визнання права власності в порядку задоволення вимог іпотекодержателя, зустрічний позов ТОВ «Житомирбудделюкс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно та позов ОСОБА_2 до ТОВ «Житомирбудделюкс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 27 жовтня 2014 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Житомирбудделюкс» про визнання права власності на предмет іпотеки відмовлено. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ТОВ «Житомирбудделюкс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу та застосування наслідків недійсності договору відмовлено. Позов ТОВ «Житомирбудделюкс» задоволено частково. Визнано за ТОВ "Житомирбудделюкс" право власності на будівлю автостоянки, що знаходиться за адресою: м. Житомир, вул. Шевченка, 18-А, яка складається з будинку охорони (літера «А» згідно з планом) залізобетонний 18,10 кв. м., воріт металевих площею 10, 8 кв. м., огорожі на основі залізо-бетонних плит, площею 379,6 кв. м., асфальтного дворового покриття площею 1598 кв. м. та маслозбірника бетонного обємом 4 м. куб. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Житомирбудделюкс» понесені судові витрати в сумі 800грн. 20коп.. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Житомирбудделюкс» понесені судові витрати в сумі 800грн. 20коп..

В апеляційній скарзі Житомирська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Житомирбудделюкс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на будівлю автостоянки та ухвали в цій частині нове рішення про відмову у позові. В решті рішення суду залишити без змін. На обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що оскаржуване рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права в частині визнання за ТОВ «Житомирбудделюкс» права власності на будівлю автостоянки. Житомирська міська рада зазначає, що судом, при ухваленні рішення не зясовано та не встановлено право власності (користування) земельної ділянки на якій розміщено спірне майно.

Колегія суддів вважає, що апеляційне провадження підлягає закриттю з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції мають сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки.

Ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 31 серпня 2017 року Житомирській міській раді поновлено строк на апеляційне оскарження судового рішення, а ухвалою цього суду від 14 вересня 2017 року відкрито апеляційне провадження.

Встановлено, що 28 грудня 2012 року ОСОБА_2 продав ТОВ «Житомирбудделюкс» будівлю автостоянки літ.»А», цегла, загальною площею 18,10 кв.м., розташовану м. Житомир, вул. Шевченка, 18а.

Відтак, на момент прийняття рішення у цій справі судом першої інстанції Житомирська міська рада не була стороною у справі.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 297 ЦПК України незалежно від поважності причини пропуску строку апеляційного оскарження апеляційний суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження в разі, якщо апеляційна скарга прокурора, органу державної влади чи органу місцевого самоврядування подана після спливу одного року з моменту оголошення оскаржуваного судового рішення.

Зазначене положення закону поширюється на апеляційні скарги подані з 14 січня 2012 року, тобто з дати набрання чинності Законом України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», яким внесено відповідні зміни до статті 297 ЦПК України.

Аналізуючи відповідність обставин справи та дій державних органів відповідно до Конвенції, ЄСПЛ у своєму рішенні від 20 жовтня 2011 року у справі «Рисовський проти України» (заява №29979/04) рішенні підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що в разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб.

Також ЄСПЛ зазначив, що повноваження державних органів з перегляду власних рішень, включаючи випадки виявлення помилки, які не обмежено жодними часовими рамками, мають суттєвий негативний вплив на юридичну визначеність у сфері особистих прав і цивільних правовідносин, що шкодить принципу «належного урядування» та вимозі «законності», закріпленим у статті 1 Першого протоколу до Конвенції.

Положення частини третьої статті 297 ЦПК України щодо обмеження органів державної влади та місцевого самоврядування в оскарженні судових рішень річним строком з моменту їх проголошення сприяють тому, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати своєчасного виконання своїх обов'язків.

За положеннями цієї норми органи державної влади або місцевого самоврядування позбавлені права апеляційного оскарження судового рішення зі спливом річного строку з моменту його проголошення, однак мають право на захист прав іншим шляхом, і в цьому випадку апеляційний суд без урахування поважності причин пропуску строку зобов'язаний відмовити у відкритті провадження у справі.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 22 лютого 2017 року у справі № 2-3203/07, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (з подальшими змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

З огляду на наведені вимоги закону та висновок Верховного Суду України щодо застосування ст.292, ч.3 ст.297 ЦПК України, колегія суддів вважає, що поновлюючи строк апеляційного оскарження Житомирській міській раді та відкриваючи провадження у справі, апеляційний суд вийшов за межі своєї компетенції, яка чітко визначена як певна процесуальна дія частиною 3 статті 297 ЦПК України, а тому апеляційне провадження підлягає закриття.

Керуючись ст.ст. 209, 297, 303, 304, 307, 313 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

закрити апеляційне провадження за апеляційною скаргою Житомирської міської ради на рішення Корольовського районного суду м.Житомира від 27 жовтня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирбудделюкс» про визнання права власності в порядку задоволення вимог іпотекодержателя, за зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирбудделюкс» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно та за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Житомирбудделюкс» про визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді