Справа № 362/122/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/4414/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 12.10.2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Коцюрби О.П., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Топольського В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2017 року у справі за позовом Києво-Святошинської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру у Київській області, Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення селищної ради, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року позивач в інтересах держави звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що державному підприємству «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 971,21 га для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки іншої сільськогосподарської продукції, на підставі Державного акту на право постійного користування землею серія ІІ-КВ № 001432-270 від 20.05.2002 року, який зареєстровано в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею за № 102.

Рішенням Глевахівської селищної ради №495-22-У від 12.06.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 передано у приватну власність земельні ділянки площею по 0,10 га кожному для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташовані по вул. Оксамитна, 65 та Оксамитна, 53 в смт. Глеваха Васильківського району. На підставі вищевказаного рішення селищної ради ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ № 817929 від 10.06.2009 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0060; ОСОБА_3 видано державний акт серії ЯИ № 581473 від 22.04.2010 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:008:0077.

Вказував, що рішення Глевахівської селищної ради №495-22-У від 12.06.2008 року є незаконним, оскільки згідно інформації Управління Держземагентства у Васильківському районі земельні ділянки з кадастровими номерами :03:008:0060, :03:008:0077 мають перетин із земельними ділянками ДП ДСВ ІФРГ НАН України.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 ЗК України земельні ділянки, які використовуються для забезпечення діяльності Верховної Ради України, Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів державної влади, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук є власністю держави і не можуть передаватися у приватну власність.

Згідно ч. 2 ст. 149 ЗК України вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності Національної академії наук України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок Національної академії наук України та галузевих академій наук може здійснюватися лише за згодою Президії Національної академії наук України та президій галузевих академій наук відповідно до Земельного кодексу України.

Національна академія наук України не погоджувала вилучення земельних ділянок з кадастровими номерами :03:008:0060, :03:008:0077, а тому Глевахівська селищна рада, прийнявши рішення про передачу цих ділянок у приватну власність, діяла в порушення ст.ст. 84, 149 Земельного кодексу України, ч. 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності НАНУ, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу», в звязку з чим її рішення від 12.06.2008 року підлягає скасуванню, а видані на його підставі на імя відповідачів державні акти визнанню недійсними.

У звязку з наведеним прокурор просив суд:

1) визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради № 495-22-V від 12.06.08;

2) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 817929 від 10.06.09 р., виданий на імя ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0998 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :03:008:0060, яка розташована по вул. Оксамитна, 65 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, та скасувати його державну реєстрацію;

3) визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 581473 від 22.04.10, виданий на імя ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,10 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд з кадастровим номером :03:008:0077, яка розташована по вул. Оксамитна, 53 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, та скасувати його державну реєстрацію;

4) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь Головного управління Держземагентства у Київській області та Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» земельну ділянку, площею 0,0998 га з кадастровим номером :03:008:0060;

5) витребувати з незаконного володіння ОСОБА_3 на користь Головного управління Держземагентства у Київській області та Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» земельну ділянку, площею 0,10 га з кадастровим номером :03:008:0077;

6) визнати відсутнім право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0998 га, кадастровий номер :03:008:0060, яка розташована по вул. Оксамитна, 65 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд;

7) визнати відсутнім право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :03:008:0077, яка розташована по вул. Оксамитна, 53 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Рішенням Апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позовних вимог прокурора відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року рішення Апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 квітня 2016 року, рішення Апеляційного суду Київської області від 10 грудня 2015 року та рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2017 року закрито провадження у справі стосовно розгляду позовних вимог прокурора, щодо визнання відсутнім права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,0998 га, кадастровий номер :03:008:0060, яка розташована по вул. Оксамитна, 65 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, та визнання відсутнім права власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,10 га, кадастровий номер :03:008:0077, яка розташована по вул. Оксамитна, 53 в смт. Глеваха Васильківського району Київської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, у зв'язку з відмовою прокурора від вказаних позовних вимог.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2017 року у задоволенні позову прокурора відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, Перший заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову. Скаргу мотивував тим, що суд не дав належної оцінки факту порушення земельного законодавства при передачі спірних земельних ділянок у власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3, невірно застосував при вирішенні спору строк позовної давності, обмеживши ГУ Держземагентства України у Київській області на захист права державної власності на землю. За таких умов вважає, що рішення суду є незаконним та підлягає скасуванню.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з огляду на наступне:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Перевіривши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає наведеним вимогам, підстави для його скасування чи зміни відсутні.

За результатами розгляду справи суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність порушення порядку виділення спірної землі у власність ОСОБА_3, однак відмовив у задоволенні позову через пропуск строків звернення до суду. З наведеними висновками суду першої інстанції погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх виваженими та обґрунтованими.

Положеннями ст. 256 ЦК України загальний строк позовної давності встановлено у 3 роки. Як зазначив Верховний Суд України у своїй постанові від 12 квітня 2017 року по даній справі, ст. 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Отже, позовна давність це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом предявлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Відповідно до ч. 1ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком предявлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими субєктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи носія порушеного права (інтересу). При цьому як у випадку предявлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі предявлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обовязки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду. Аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку про те, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів. Отже, якщо у передбачених законом випадках з позовом до суду звернувся прокурор в інтересах держави (в особі уповноваженого органу), то позовна давність обчислюється від дня, коли про порушення свого права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатись саме позивач (в даному випадку держава), а не прокурор.

Положеннями ст. 268 ЦК України передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється. Зокрема п. 4 ч. 1 цієї статті (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) було зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. В той же час зазначена норма за своєю суттю направлена на захист прав власників та інших осіб від держави. Оскільки держава зобовязана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, підтримувати яку покликані норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу строку позовної давності на оскарження нею незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. За таких умов з огляду на статус держави та її органів як субєктів владних повноважень, положення п. 4 ч. 1 ст. 268 ЦК України не поширюються на позови прокуратури, які предявляються від імені держави і направлені на захист права державної власності, порушеного незаконними правовими актами органу державної влади. На такі позови поширюється положення ст. 257 ЦК України щодо загальної позовної давності, і на підставі ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли держава в особі її органів як субєктів владних повноважень довідалася або могла довідатися про порушення прав і законних інтересів.

Зважаючи на наведену позицію, для застосування строку позовної давності у даній справи має бути встановлено, коли державі в особі її відповідних органів (а не прокурору) стало відомо про порушення її прав. Невиконання даної вимоги й стало підставою для направлення справи Верховним Судом України на новий розгляд до суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, позов прокурором було предявлено на захист інтересів держави в особі ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» та головного управління Держземагенства у Київській області, якого 19 липня 2017 року за клопотанням прокурора було замінено правонаступником головним управлінням Держгеокадастру у Київській області.

В ході розгляду справи судом першої інстанції було встановлено, що про порушене право державному підприємству «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» стало відомо (про що його представником прямо було вказано як в судовому засіданні) з рішення господарського суду Київської області від 21.04.2010 року за результатами розгляду подання Васильківського міжрайонного прокурора про перегляд рішення цього суду за нововиявленими обставинами, в якому представник підприємства брав участь. В цей же час про вищезгадані порушення прав держави стало відомо й органам земельних ресурсів, оскільки Васильківський районний відділ земельних ресурсів також приймав участь у розгляді вказаної справи. За таких умов суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що строк позовної давності за заявленими у справі вимогами сплив 21 квітня 2013 року, в той час як із заявою до суду прокурор звернувся лише 14 січня 2015 року.

З висновками суду першої інстанції щодо пропуску позивачем строку позовної давності й у даній справі в повній мірі погоджується й колегія суддів апеляційного суду, вважаючи їх законними та обґрунтованими. При цьому колегія суддів критично відноситься до посилань прокурора на те, що такий строк має обраховуватися саме з часу, коли про спірні обставини стало відомо головному управлінню Держгеокадастру у Київській області. Дана позиція прокурора не може бути прийнята судом, оскільки такий строк має обчислюватися з часу, коли про наявність порушеного права стало відомо не вказаній юридичній особі, а саме державі в особі органу, уповноваженого нею на здійснення функцій в цій сфері, яким на той час виступали органи земельних ресурсів. Крім того, Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру було створено лише у 2014 році відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 10.09.2014 року шляхом реорганізації державного агентства земельних ресурсів України. За таких умов посилання прокурора на необхідність обрахування терміну позовної давності з часу, коли про спірні правовідносини стало відомо органу, якого на час їх виникнення взагалі не було, не можуть бути прийняті судом.

На підставі викладеного колегія суддів апеляційного суду вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим. Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської областівідхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 24 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_4