РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 638/7422/17

Провадження № 2/638/3426/17

13.10.2017 року Дзержинський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Хайкіна В.М.

при секретарі - Шульзі К. І.

з участю судового розпорядника - Зміївської О. Ю.

з участю позивача - ОСОБА_2

з участю відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2017 року позивач звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 20.10.2001 року між сторонами укладено шлюб, у якому народилися ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.03.2017 року шлюб між сторонами розірвано. Відповідач тривалий час не проживає з позивачем та дітьми, не бере участі матеріально в житті сім'ї і весь тягар забезпечення дітей лежить на плечах позивача. Просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову до суду.

Відповідач ОСОБА_3 подав до суду заперечення, в яких зазначив, що ? частину своїх доходів позбавлений можливості виплачувати в якості аліментів, оскільки на його утриманні перебуває мати-пенсіонерка, яка хворіє; він сам є інвалідом ІІІ групи та потребує витрат на лікування, окрім того, змушений сплачувати комунальні послуги. Водночас зазначив, що готовий сплачувати аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів доходів на місця на двох дітей, так як розуміє свій обов'язок щодо матеріального утримання сина та доньки, виконував та продовжує виконувати його вчасно.

Суд, дослідивши доводи позивача, відповідача, та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно зі статтею 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до статті 3 Цивільного кодексу України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.

Європейський суд з прав людини наголошує, що пункт 1 статті 6 гарантує кожному право порушити в суді чи відповідному органі будь-який позов, який стосується його цивільних прав та обов'язків; таким чином, пункт передбачає «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, тобто право порушувати в судах позов для вирішення цивільного спору.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

За положенням статті 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства закріплено статтею 15 Цивільного кодексу України. Право на захист виникає з певних підстав, якими виступають порушення цивільного права, його невизнання чи оспорювання.

Зміст конституційного права особи на звернення до суду за захистом своїх прав визначений статтею 16 Цивільного кодексу України, відповідно до приписів якої, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, при цьому, способами захисту цивільних прав і інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як встановлено матеріалами справи та не заперечувалось у судовому засіданні, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому 20.10.2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Дзержинського районного управління юстиції м. Харкова шлюбі (а. с. 3).

Від шлюбу у подружжя є син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьками якого у свідоцтві про народження серії НОМЕР_3, виданого міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції 10.09.2002 року є ОСОБА_4 та ОСОБА_3; та дочка - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьками якої у свідоцтві про народження серії НОМЕР_4 виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції 06.07.2004 року є ОСОБА_4 та ОСОБА_3 (а. с. 4).

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.03.2017 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (а. с. 7).

Відповідно до частини 2 статті 51 Конституції України, статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до п.п. 15, 17 Постанови Пленуму «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, у відповідності із статтею 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених ст. 198, 199 СК України, і своїх повнолітніх дочку, сина. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (статті 183 цього кодексу) або в твердій грошовій сумі (стаття 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Згідно статті 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до статті 183 Сімейного Кодексу України, частина заробітної плати/доходу/ матері, батька,що буде утримуватися як аліменти, визначається судом.

Згідно з частиною 2 статті 182 Сімейного Кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 Сімейного Кодексу України.

Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Як вбачається із довідки Шевченківського ОУПФУ м. Харків від 12.10.2017 року, ОСОБА_3 знаходиться на обліку в Шевченківському ОУПФУ м. Харків і отримує пенсію по інвалідності внаслідок загального захворювання інвалідам ІІІ групи. За період з квітня 2017 року по вересень 2017 року пенсія становила 8407 грн. 00 коп.

Довідка про доходи, видана ОСОБА_3 ПП «Подолання» містить інформацію про те, що його загальна сума доходу з 01.04.2017 року по 30.09.2017 року складає 19200 грн. 00 коп.

Окрім того, на утриманні відповідача ОСОБА_3 є мати-пенсіонер ОСОБА_7, хвороби якої відповідачем підтверджено у судовому засіданні виписками з історії хвороби.

Також із свідоцтва про право власності на житло від 17.11.1994 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_3, а тому відповідач також несе витрати на управління, утримання та збереження спільного майна.

Щодо тверджень відповідача ОСОБА_3 з приводу виконання свого батьківського обов'язку по утриманню дітей, та прохання врахувати сплачені кошти з травня по вересень, а саме передачу коштів без розписок: у травні - 1000 грн. на школу та 300 грн. на придбання кросівок сину, у липні - 1920 грн. на придбання батареї, у серпні - 2200 грн. на школу, у вересні - 1750 грн., з яких - 700 грн. на школу, 300 грн. на лікування зубів доньці, 500 грн. на лікування зубів сину та 250 грн. на томограму сину, то воно задоволенню не підлягає, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування своєї позиції.

Так, згідно частини 2, 3 статті 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1, 3, 4 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України визначено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу сторони у справі зобов'язані довести в судовому засіданні обставини, на які позивач посилається як на підставу своїх вимог, а відповідач як заперечення проти позову.

Отже, приймаючи до уваги як рівень прожиткового мінімуму дітей, на утримання яких стягуються аліменти, матеріальне становище дітей, та стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, зважаючи на батьківський обов'язок відповідача по утриманню дітей до їх повноліття, враховуючи інтереси останніх, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову до суду.

Окрім того, відповіда ОСОБА_3 визнав позовні вимоги ОСОБА_2 щодо стягнення на утримання дітей аліментів у розмірі 1/3 частини від усіх його доходів щомісячно, а у відповідності до частини 4 статті 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання судового рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог частини 3 статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Так, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів (пункт 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір»).

Оскільки позовна вимога ОСОБА_4 про стягнення аліментів задоволена у повному обсязі, з ОСОБА_3 в дохід держави підлягає стягненню 640, 00 грн.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а також те, що відповідач користуючись свої правом, передбаченим частиною 2 статті 31 ЦПК України, визнав уточнені позовні вимоги у повному обсязі, прийшов до висновку, що позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей підлягає задоволенню у повному обсязі.

Наприкінці, суд вважає за необхідне звернути увагу сторін цивільного процесу на наступне. Згідно зі статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Статтею 155 Сімейного кодексу України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Дана норма передбачає у першу чергу, щоб саме батьки виявляли до дитини повагу та ставилися до неї як до особистості, враховували її бажання, інтереси, потреби. При цьому, сторони не позбавлені можливості домовитися, діючи в інтересах дитини, щодо спільної участі у вихованні спільних дітей.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, ч. 3 ст. 88, 209, 212, 214-215, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, ст.ст.180-184,191 СК України, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»,суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІН НОМЕР_2, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 аліменти на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову до суду, тобто з 13.05.2017 року.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ІН НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.

Рішення суду допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: