АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 жовтня 2017 року Апеляційний суд міста Києва

у складі:

головуючого Вербової І.М.,

суддів Шахової О.В.,

Поливач Л.Д.,

при секретарі Іваницькій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2016 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до Солом'янського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_3 про стягнення з відповідачки заборгованості за Договором кредиту в сумі 83 980 доларів США 38 центів, що в еквіваленті складає 2 136 658 грн. 18 коп., а також судового збору в розмірі 32 049 грн. 99 коп.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року, позовні вимоги задоволено та стягнуто з відповідачки на користь Банку вищевказану заборгованість, а також судовий збір (а.с.39).

Ухвалою Солом'янського районного суду міста Києва від 16 червня 2017 року, залишено без задоволення заяву представника відповідачки ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення суду (а.с.74).

Не погоджуючись з заочним рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в загальному порядку, в якій просить скасувати оскаржуване заочне рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Апеляційну скаргу мотивував, зокрема, тим, що вказане заочне рішення є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з'ясовано фактичні обставини справи, не досліджено та не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Зазначає, що відповідачка не отримувала судових повісток, про наявність справи та вирішення її по суті дізналась 10 травня 2017 року, під час розгляду справи остання перебувала в іншій країні, а тому фактично була позбавлена можливості з'явитись до суду за захистом своїх прав. Також, суд помилково визнав за можливе розглядати справу у відсутності відповідачки в заочному порядку, оскільки судом лише один раз була направлена судова повістка та справа розглянута за одне засідання.

Крім того, суд не взяв до уваги той факт, що відповідачка виїхала за кордон, а тому лист-вимогу ПАТ «Укрсоцбанк» остання не отримувала, підпис про отримання вимоги не ставила.

______________________________________________

Справа № 760/21233/16-ц

№ апеляційного провадження 22-ц/796/9201/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Оксюта Т.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Вербова І.М.

Також, позивачем не надано всіх документів, зокрема не надано Іпотечний договір №028-15-2 від 09 січня 2008 року.

Відповідачка не відмовляється від своїх зобов'язань, разом з тим не погоджується з сумою заборгованості. Разом з тим, під час ухвалення судового рішення судом не перевірено розрахунку заборгованості. Наданий позивачем розрахунок є неповним, не чітким та незрозумілим, не містить повних відомостей про погашення кредиту, відповідні періоди та розміри платежів.

Оскільки ОСОБА_3 не знала про перебування даної справи в суді, остання була позбавлена можливості заявити клопотання про призначення судової економічної експертизи для визначення точної суми заборгованості.

В суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_2, підтримав доводи апеляційної скарги та просив суд її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважала за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення представника апелянта, з'ясувавши фактичні обставини справи, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду, 09 січня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 укладено договір кредиту №028/25-2, згідно умов якого відповідачці було надано кредит в сумі 85000,00 доларів США, зі сплатою 11,75% річних, з кінцевим терміном повернення 08.01.2033 року (а.с.4-6).

Встановлено, що банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі та здійснив видачу кредитних коштів, а ОСОБА_3 як позичальник скористалась кредитними коштами та свої зобов'язання за договором кредиту №028/25-2 від 09 січня 2008 року належним чином не виконала.

З розрахунку, наданого Банком вбачається, що загальна сума заборгованості відповідачки перед позивачем становить 83 980,38 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ становить 2 136 658,18 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом 61 285,24 доларів США; сума заборгованості по відсоткам - 16 291,77 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення кредиту 1 457,87 доларів США; розмір пені за несвоєчасне повернення відсотків - 4 945,50 доларів США (а.с.8-17).

Таким чином, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою зобов'язань за кредитним договором, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушила взяті на себе зобов'язання за договором кредиту, у зв'язку з чим позовні вимоги про стягнення з неї заборгованості підлягають задоволенню. Крім того, суд стягнув з останньої на користь банку сплачений судовий збір.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на наступне.

Частиною першою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно положень ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

В суді апеляційної інстанції, представник апелянта, не погоджуючись з розміром нарахованої банком заборгованості, а також з посиланнями на певні розбіжності у банківських розрахунках та датах повернення грошових коштів, заявив клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи.

Разом з тим, колегія суддів відмовила останньому в задоволенні заявленого клопотання, оскільки представником апелянта не надано належних доказів наявності розбіжностей у розрахунках банку, власного розрахунку, крім того, не надано жодних доказів сплати відповідачкою відповідних сум в рахунок погашення заборгованості, для можливості з'ясувати наявність чи відсутність розбіжностей в датах повернення (сплати) кредитних коштів.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу (ч. 1 ст. 60 ЦПК України).

Представник апелянта в суді апеляційної інстанції не заперечував проти наявності у відповідачки заборгованості перед банком, разом з тим, заперечував проти розрахованої банком суми заборгованості, не наводячи при цьому аргументів. Втім, останній не надав суду копій платіжних документів про проведення відповідачкою оплат відповідних сум заборгованості за договором кредиту, крім того, представнику взагалі не відомо, коли і в якому розмірі ОСОБА_3, можливо, сплачувала банку грошові кошти.

Таким чином, доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не перевірено розрахунку заборгованості, наданого позивачем, який є неповним, не чітким та незрозумілим, не містить повних відомостей про погашення кредиту, відповідні періоди та розміри платежів, є безпідставними та такими, що не спростовуються висновками суду першої інстанції, а тому відхиляються колегією суддів.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими, розрахунок банку відображає заборгованість відповідачки, що свідчить про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Крім того, судом також вірно вирішено питання про розподіл судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України.

Доводи апелянта з приводу того, що відповідачка не отримувала судових повісток, їй не було відомо про наявність справи, під час розгляду справи остання перебувала в іншій країні, а тому фактично була позбавлена можливості з'явитись до суду за захистом своїх прав, не відносяться до підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість скасування або зміни оскаржуваного рішення, оскільки ні відповідачка, ні її представник не були позбавлені процесуального права подати свої письмі докази до суду апеляційної інстанції, а також навести аргументовані доводи, в чому саме, на їх думку, полягає незаконність та/або необґрунтованість оскаржуваного рішення.

Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції законними та такими, що відповідають дійсним обставинам справи. Судом повно та всебічно з'ясовано фактичні обставини, вірно встановлено правовідносини сторін та правильно застосовано відповідну норму закону, що їх регулює, з огляду на що апеляційна скарга має бути відхилена на підставі п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 06 лютого 2017 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: І.М. Вербова

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач