Справа № 396/181/17
Провадження № 2/396/330/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.10.2017 року Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області

у складі: головуючого - судді Кухарської Н.А.,

за участю секретаря - Стеценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новоукраїнка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар України» про захист прав споживача та стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просить стягнути сплачені кошти за договором фінансового лізингу № 258 від 30.11.2016 року та неустойку у загальній сумі 58724,84 грн. у звязку із розірванням договору, укладеного поза торговельним або офісним приміщенням відповідача. Свої позовні вимоги обґрунтував тим, що 30.11.2016 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір фінансового лізингу № 258. За попередньою домовленістю між сторонами, відповідач зобов'язався передатиавтомобіль марки Рено-Дастер експресіон, об"ємом двигуна 1,6, тип КПП - механіка, привід - 4Х2 , а ОСОБА_1 мав сплатити комісію за організацію договору в сумі 26333,16 грн., та частину авансового платежу в сумі 86502,24 грн., після сплати коштів автомобіль через три дні мав бути переданий позивачу. Позивач сплатив суму коштів передбачену договором фінансового лізингу та надав відповідні квитанції відповідачу, після чого був підписаний Договір. На обумовлену дату автомобіль позивачу переданий не був. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів», 07 грудня 2016 року позивач направив на зазначену у договорі адресу ТОВ «Єврокар Україна» заяву про розірвання договору з вимогою про повернення сплачених коштів у звязку із розірванням договору. ОСОБА_2 повернення відповідач повідомив, що на підставі заяви від 07.12.2016 року про розірвання договору з оплачених позивачем 112835,40 грн. підлягає поверненню лише сума 69201,79 грн., яку згодом перерахував на картковий рахунок позивача. Проте частину сплачених позивачем на його рахунок коштів у розмірі 43633,61 грн. повертати відмовився, посилаючись на договір умови, а саме на п. 12.1 ст. 12 договору, у зв»язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача сплачені за договором фінансового лізингу кошти та неустойку в сумі 58724,84 грн.

24.04.2017 року позивач подав уточнену позовну заяву в якій просив,стягнути з ТОВ «Єврокар Україна» на користь позивача сплачені за договорм фінансового лізингу № 258 від 30.11.2016 року кошти та неустойку у загальній сумі 92759,36 грн., у звязку із розірванням договору, укладеного поза торговельним або офісним приміщенням відповідача. Мотивуючи тим, що відповідачем сплачена за договором сума коштів позивачу не повернута до теперішнього часу, має місце прострочення передбаченого законом обовязку відповідача з повернення позивачу коштів, яке становить з 06 січня 2017 року (30 днів з дня направлення вимоги) на час подання цієї заяви 25 квітня 2017 року 110 днів. 1% від неповернутої позивачу відповідачем суми 43633,61 грн. (+ комісійний сбір банку 1128,35 грн.), становить 436,34 грн., а неустойка за 110 днів 47997,40 грн. Усього, разом із сплаченими відповідачеві коштами стягненню з останнього на користь позивача підлягає сума 92759,36 грн. (43633,61 + 1128,35 + 47997,40) на час подання цієї заяви 25 квітня 2017 року.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі і просив їх задовільнити з підстав, зазначених у позові. Додатково зазначив, що 22.12.2016 року відповідачем були повернуті кошти в сумі 69201,79 грн., а решта суми ні, що порушує його права. Вважав, що договір є розірваним, оскільки ним була направлена відповідна заява про це.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився. Судом про розгляд справи повідомлявся належним чином, про що свідчать судові повістки та поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи. До суду подав письмові заперечення та просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на підстави викладені в запереченнях.

Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянеути справу без участі відповідача.

Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити за наступних підстав.

Судом встановлено, що 30.11.2016 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Єврокар Україна» було укладено договір Фінансового лізингу № 258 з Додатками (далі-Договір), згідно якого предметом Лізингу по даному договору є транспортний засіб RENAULT DASTER.

Відповідно до статті 1 Договору, предметом фінансового лізінгу є транспортний засіб, зазначений у даній статті та у Специфікації (Додатку № 2 Договору), а саме: марка - RENAULT DASTER; комплектація/модифікація - Exspression; об'єм/тип двигуна - 1.6; тип КПП - МТ; привід 4х2. Вартість предмета лізінгу на момент укладання Договору зазначається у Договорі та в Додатку № 1. Лізінгодавець бере на себе зобов'язання придбати предмет лізінгу у власність (отримати право власності на предмет лізінгу) та передати предмет лізінгу у користування лізінгоодержувачу на строк та на умовах, передбачених цим договором. Лізінгоодержувач користується предметом лізінгу на умовах даного договору та згідно з положеннями чинного законодавства. Лізінгодавець разом із продавцем солідарно відповідають перед лізінгоодержувачем виключно за зобов'язанням щодо продажу якісного предмета лізінгу. Сторони погодили укласти Договір у простій письмовій формі з дотримання всіх його істотних умов. Сторони підтверджують, що обраний предмет лізінгу на момент укладання договору відсутній у лізінгодавця, який буде набуто лізінгодавцем після виконання лізінгоодержувачем умов передбачених п. 1.7. та 4.1. даного Договору. Відповідно до п. 1.7. Договору предмет лізінгу передається лізінгоодержувачеві протягом строку, який становить не більше 90 (дев"яносто) календарних днів з моменту сплати лізінгоодержувачем на рахунок лізінгодавця: комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізінгу, у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 Договору, або різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.5. ст. 9 даного Договору. Відповідно до п. 4.4. Строк передачі лізінгоодержувачу в користування предмета лізінгу може бути збільшено з причин, незалежних від лізінгодавця (включаючи випадки затримки/поставки продавцем/постачальником транспортного засобу), причому лізінгодавець бере на себе зобов'язання письмово або в телефонному режимі повідомити лізінгоодержувача про причини та приблизні терміни затримки, при цьому лізінгоодержувач погоджується про зміну строків передачі предмета лізінгу в користування без укладення додаткових угод до даного Договору.

ОСОБА_2 зі статтею 2 Договору, даний Договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, та діє до повного виконання зобов"язань сторонами за даним Договором.

ОСОБА_2 з п. 4.1. Договору лізінгодавець передає у користування предмет лізінгу лізінгоодержувачу не пізніше 90 ( дев"яносто) календарних днів з дати отримання на поточний рахунок лізінгодавця таких платежів: комісії за організацію договору, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізінгу,- у разі наявності, оплатити різниці до вже сплаченого авансового платежу на умовах, викладених у п. 9.4. ст. 9 даного Договору, з урахуванням умов викладених у п. 1.7. ст. 1 даного Договору.

Статтею 8 Договору визначено вартість предмета лізінгу та платежі. Відповідно до п. 8.2. укладаючи даний Договір сторони погоджуються, що вартість предмета лізінгу, на момент укладання Договору, за цим Договором становить 14086,00доларів США з урахуванням ПДВ, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладання Договору. На дату укладання цього Договору, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізінгу становить 376118,00 гривень з ПДВ.

Статтею 10 Договору передбачено порядок сплати лізингових періодичних платежів. Пунктом 10.1. лізинговий періодичний платіж - це платіж, що сплачується кожного місяця лізінгоодержувачем на користь лізінгодавця відповідно до графіку сплати лізингових періодичних платежів (Додаток № 3 до Договору). Кожний лізинговий періодичний платіж включає: відсотки за користування обсягом фінансування в розмірі 20 відсотків річних на залишок частини від обсягу фінансування (винагорода лізінгодавця за отримане у лізінг майно), частина від обсягу фінансування (сума, яка відшкодовує частину вартості предмета лізінгу), комісія за супроводження Договору в розмірі 6 відсотків. Пунктом 10.3. визначено, що на момент укладання даного Договору попередній розмір щомісячного періодичного платежу, у разі залишення вартості предмета лізінгу на рівні, який було визначено на момент підписання даного Договору, становить 270 доларів США, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даного Договору, становить 7209 грн. у гривневому еквіваленті на дату укладання цього договору, згідно з обмінним курсом долара США до української гривні. У випадку зміни вартості предмета лізінгу на момент його придбання лізингоодержувачу сторони зобов'язані підписати Додаток № 3 до даного договору (графік сплати лізингових періодичних платежів або додаток № 3 до договору).

Відповідно до п. 12.1. ст. 12 Договору лізінгоодержувач, який не сплатив лізінгові платежі, передбачені п. 1.7. та 4.1., та не отримав транспортний засіб, має право розірвати даний Договір за власним бажанням, про що має повідомити лізінгодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання Договору, шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізінгодавця та зазначення реквізитів особистого банківського рахунку для здійснення такого повернення. У строк встановлений чинним законодавством лізінгодавець розглядає заяву лізінгоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 80% від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 20 % лізінгодавець утримує в якості штрафу за дострокове розірвання Договору. Комісія за організацію угоди в такому випадку не повертається.

В Договорі зазначено, що додатком до нього є: № 1 - Графік сплати авансового платежу, № 2 - Специфікація, № 3 - Графік сплати лізингових періодичних платежів.

Підписані сторонами Додаток № 1, № 2, № 3 до Договору суду в ході розгляду справи надано не було.

Відповідно до копій квитанцій, ОСОБА_1 сплатив на розрахункові рахунки Товариства з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" комісію за організацію по договору фінансового лізингу № 258 - 26328,26 грн., та 86507,14 грн. (а.с. 13).

ОСОБА_2 з вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за заявою (скаргою) осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, які беруть участь у справі.

ОСОБА_2 зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Крім того, з огляду на юридичну природу договору фінансового лізингу та положень статті 692 ЦК України споживач послуг, укладаючи такий договір, має право знати обсяг своїх фінансових зобовязань та ціну транспортного засобу, який лізингодавець передає йому в користування за плату з правом викупу. При цьому ціна предмета лізингу є істотною умовою такого договору відповідно до статей 638, 655, 691 ЦК України.

ОСОБА_2 акту повернення від 14.12.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Єврокар Україна" вирішило повернути ОСОБА_1 сплачені ним грошові кошти згідно умов договору фінансового лізингу № 058 від 30.11.2016 року (п.12.1 ст. 12 Договору) на підставі його заяви про розірвання договору вх. 28-34а від 07.12.2016 року.

До повернення підлягає сума сплачена по договору № 258 від 30.11.2016 року в розмірі 69201,79 грн. (а.с. 12).

Судом встановлено, що відповідно до п. 12.1 ст. 12 Договору ОСОБА_1 було повернуто 69201,79 грн. сплачених по договору № 258 фінансового лізингу.

Крім того, відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (презумпція правомірності правочину). Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним ( ч. 2 і ч.3 ст.215 ЦК України ).

Судом встановлено, що Договір фінансового лізингу не визнаний судом недійсним, зокрема, доказів зворотному стороною позивача суду в ході розгляду справи не надано.

За відсутності вимоги позивача про визнання договору недійсним з тих чи інших підстав та відсутності будь-яких доказів цьому у справі, суд не може вирішувати питання щодо недійсності чи нікчемності договору, відповідно до статей 203, 215 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд у відповідності до вимог цивільного процесуального закону, позбавлений можливості вийти за межі, пред'явлених позовних вимог.

Враховуючи викладене вище, зважаючи на те, що позивачем пред'явлено вимогу про стягнення частини суми коштів та неустойки за договором, який в установленому законом порядку не визнано недійсним та даної вимоги позивачем не пред'явлено, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є необґрунтованими і безпідставними, в зв'язку з чим в позові слід відмовити.

Керуючисть ст.ст.11, 88, 212-218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Єврокар України» про захист прав споживача та стягнення коштів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Кіровоградської області через Новоукраїнський районний суд Кіровоградської області протягом десяти днів з моменту проголошення.

Головуючий: Н. А. Кухарська