Провадження № 2/679/446/2017
Справа № 679/829/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2017 року м. Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області у складі головуючої судді Гавриленко О.М., при секретарі Василюк Л.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову вказує на те, що в лютому 2016 року він купив у ОСОБА_4 вантажний автомобіль ОСОБА_6 та напівпричіп до нього, при цьому нотаріально зазначену угоду не оформляли. Відповідач, отримавши кошти за вищезазначений автомобіль та напівпричіп, передав йому їх та надав на автомобіль ОСОБА_6 «генеральну» довіреність, а на напівпричіп бортовий Е марки KELBERG, моделі SKB, 1999 року випуску, шасі (кузов, рама) № SKBS40S30WAKE4610, реєстраційний номер НОМЕР_1, довіреність, видану ОСОБА_4 ОСОБА_5, який є власником напівпричепу.

Під час використання автомобіля та ніпівпричепу в травні 2016 року позивач змінив чотири попередні колеса напівпричепу, які придбав за власні кошти у фізичної особи підприємця ОСОБА_7, зокрема 06.06.2017 року придбав у останнього два колеса до напівпричепа, вартістю 6000 грн., та 15.06.2017 року - ще одне колесо, вартістю 2500 грн.

Позивач вказує, що 12.07.2017 року в м. Нетішин на стоянці зберігання вантажних автомобілів, без його на те згоди, відповідач самовільно забрав напівпричіп разом з його колесами, повертати які відмовляється, в звязку з чим позивач просить витребувати належні йому на праві приватної власності колесо «Контіненталь», розміром 385/65R22,5, колесо «Мішелін», розміром 385/65R22,5 та передати їх йому.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просять його задоволити.

Відповідач в судове засідання не зявився. Представник останнього ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав, в його задоволенні просив відмовити. Зазначив, що ОСОБА_4 безоплатно позичив позивачу на певний час напівпричіп для користування, оскільки на той час не використовував його, а коли хотів його забрати разом з наданим позивачу свідоцтвом про реєстрацію, то останній йому відмовив. Також вказав, що коли відповідач забрав у ОСОБА_1 напівпричіп, то колеса на ньому не були нові, а зношені. На даний час йому відомо, що власник напівпричепа ОСОБА_5 відчужив його, але кому не знає. При цьому, представник відповідача наголосив, що товарний чек, який наданий позивачем на підтвердження права власності на спірні колеса, не відповідає п. 3.2 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 21.01.2016 року № 13, а тому суд не повинен його враховувати, як доказ обставин, на яких ґрунтує свої позовні вимоги позивач.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши учасників процесу, свідка, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити, з наступних підстав.

За змістом положень ст.ст. 317, 319 ЦК України, власнику належить право володіти, користуватися і розпоряджатися своїм майном.

Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним, що визначено ч. 1 ст. 387 ЦК України.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і таке майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

У п. 23 постанови пленуму Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 387 ЦК України та ч. 3 ст. 10 ЦПК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача.

Власник майна, який звернувся до суду з вимогою про витребування майна, крім свого права на витребування цього майна, має довести що його майно знаходиться у відповідача.

Об'єктом позову про витребування майна із чужого незаконного володіння може бути річ, яка існує в натурі на момент подання позову.

Якщо річ, перебуваючи в чужому володінні, видозмінилася, була перероблена чи знищена, застосовуються зобов'язально-правові способи захисту права власності відповідно до положень Глави 83 ЦК України. Такі ж способи захисту застосовуються і до речей, визначених ознаками, оскільки із чужого незаконного володіння може бути витребувана лише індивідуально визначена річ.

Відповідно до положення ч. 1 ст. 184 ЦК України, річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Отже, власник може витребувати своє майно, якщо його майно є безпосередньо у відповідача.

Відповідно до положення ч.1ст.184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її. Речі, визначені індивідуальними ознаками, є незамінними. Отже, власник може витребувати своє майно, якщо його майно є безпосередньо у відповідача.

Свідок ОСОБА_1, допитаний згідно ст. 62 ЦПК України, надав покази про те, що в лютому 2016 року він купив у ОСОБА_4 вантажний автомобіль ОСОБА_6 та напівпричіп до нього, при цьому нотаріально зазначену угоду вони не оформляли. Відповідач, отримавши кошти за вищезазначений автомобіль та напівпричіп, передав йому їх та надав на автомобіль ОСОБА_6 «генеральну» довіреність, а на напівпричіп прострочену довіреність, видану ОСОБА_4 ОСОБА_5, який є власником напівпричепу. Про те, що довіреність на напівпричіп прострочена, на момент купівлі він знав. Зі слів ОСОБА_4, він знав, що є ще діюча довіреність на напівпричіп, але він її особисто не бачив. Після отримання позивачем автомобіля та напівпричепа від ОСОБА_4, останній почав їх експлуатувати, а згодом в травні 2016 року замінив на напівпричепі чотири колеса. При купівлі автомобіля і напівпричепа був переконаний, що набуває на них право власності, а не користування. Свідок вказав, що 12.07.2017 року в м. Нетішин на стоянці зберігання вантажних автомобілів, без його на те згоди, відповідач самовільно забрав напівпричіп разом з його колесами. Де на даний час напівпричіп і колеса та у кого знаходяться, він не знає.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач посилається на те, що у лютому 2016 року купив у ОСОБА_4 на підставі доручення півпричіп бортовий Е марки KELBERG, моделі SKB, 1999 року випуску, шасі (кузов, рама) № SKBS40S30WAKE4610, реєстраційний №ВО9051ХХ.

ОСОБА_3 при дослідженні судом копії доручення наданого суду ОСОБА_1, виданої 19.05.2015 року ОСОБА_5 для ОСОБА_4 або ОСОБА_8 на право користування та експлуатації півпричіпом бортовим Е марки KELBERG, моделі SKB, 1999 року випуску, шасі (кузов, рама) № SKBS40S30WAKE4610, реєстраційний №ВО9051ХХ, встановлено, що вона видана строком на шість місяців і втратила свою чинність ще 19.11.2015 року. Крім того, сам факт купівлі-продажу в ході судового розгляду не встановлено та доказами не підтверджено.

В матеріалах справи, а саме в позовній заяві міститься твердження позивача, що прийшовши на стоянку зберігання вантажних автомобілів, позивач не виявив напівпричепа та коліс «Контіненталь», розміром 385/65R22,5, і «Мішелін», розміром 385/65R22,5, і що напівпричіп та колеса самовільно забрав відповідач, але при цьому позивач не надав жожних доказів знаходження їх у ОСОБА_4

Водночас, суперечливими за своїм змістом є також надані позивачем письмові докази на підтвердження права власності на колеса «Контіненталь» та «Мішелін».

Так, предметом огляду у судовому засіданні була копія та оригінал товарного чеку за № 1728, датованого 06.06.2017 року, на придбання коліс «Контіненталь» та «Мішелін» за ціною 6200 гривень, без реквізитів продавця. Суд прийшов до висновку, що даний товарний чек не відповідає вимогам п.3.2 Положення про форму та зміст розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України 21.01.2016 року № 13, а тому не є доказом на підтвердження обставин зазначених позивачем.

Також в судовому засіданні оглядався витяг з кримінального провадження № 0000334, в якому зазначено, що ОСОБА_1 звернувся до Нетішинського ВП Славутського ГУНП зі скаргою про шахрайські дії ОСОБА_4 відносно нього.

Однак, вказаний витяг, на думку суду, також не є належними доказом в розумінні статті 58 ЦПК України, оскільки не містить інформації щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Враховуючи, що інших доказів на підтвердження своїх вимог позивачем ОСОБА_1 надано не було, на підставі об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі матеріалів, з'ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог, оцінивши подані докази, з'ясувавши їх достатність і взаємний зв'язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння задоволенню не підлягають, через їх необґрунтованість та недоведеність.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10-11, 56-62, 84, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд Хмельницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Хмельницької області через Нетішинський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.М.Гавриленко