Справа № 500/4806/17
Провадження № 2/500/2925/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 жовтня 2017 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Грубіян Л.І.

при секретарі Івановій Л.П.,

за участю: представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ізмаїлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на квартиру,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на квартиру, мотивуючи свої вимоги тим, що 18.05.1999 року між нею та ОСОБА_3, що діяла за довіреністю № 2557, виданою 30.04.1999 року від імені та в інтересах ОСОБА_4 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №4416 на квартиру № 19 в домі №16 по вул. Рєпіна в м. Ізмаїлі Одеської області.

Вказаний договір був зареєстрований на Одеській товарній біржі в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомості за реєстровим №4416 від 18.05.1999 року. Позивач відкрито володіє та користується житлом, проте фактично являючись власником житла, позбавлений можливості реалізувати своє право власності на свій розсуд, оскільки укладений договір потребує нотаріального посвідчення. Позивач просить визнати договір №4416 від 18.05.1999 року купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник Ізмаїльської міської ради Одеської області ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилася, надала заяву, якою просила суд розглядати справу у його відсутність, не заперечувала щодо задоволення позовних вимог.

Вислухавши пояснення представника позивача, вивчивши і дослідивши матеріали справи, суд, на підставі фактів, встановлених у судовому засіданні, дійшов наступного висновку.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК 2003 р. передбачено, що положення зазначеного Кодексу застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК 2003 року, положення цього Кодексу застосовується до тих прав і обовязків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки правовідносини виникли до набрання новим Кодексом чинності, так як договір купівлі-продажу нерухомого майна був укладений до вступу в законну силу Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, і не мають подовжувального характеру, тому суд при розгляді справи керується положеннями ЦК України 1963 року.

Відповідно до роз'яснень, даних в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.78 р., із змінами від 25.05.98 р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» угоди купівлі-продажу (зокрема при придбанні на біржових торгах) житлового будинку (квартири) або його (її) частини підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

При цьому, якщо така угода виконана повністю або частково одною із сторін, а інша сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд на підставі ч.2 ст.47 ЦК України 1963 р. на вимогу сторони, що виконала угоду має право визнати її дійсною.

На час укладення зазначеного договору діяла ст.15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якої не вимагалось подальше нотаріальне посвідчення угоди, укладеної на біржі.

Відповідно до п.49 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.06.1994 року і чинної на момент укладення договору між сторонами договір купівлі - продажу, зареєстрований на біржі є документом, що підтверджує право власності на жилий будинок (квартиру), що відчужується.

В судовому засіданні встановлено, що 18.05.1999 року між ОСОБА_3, що діяла за довіреністю № 2557, виданою 30.04.1999 року від імені та в інтересах ОСОБА_4, як продавцем та ОСОБА_2, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна за №4416, який зареєстрований на Одеській товарній біржі в м.Ізмаїлі Одеської області, згідно якого ОСОБА_2 стала власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.16,17). Дане також підтверджено записом у технічному паспорті на житловий будинок за вказаною адресою (а.с. 5,6).

Укладений між сторонами договір зареєстрований на Одеській товарній біржі в м.Ізмаїлі Одеської області 18.05.1999 року за №4416. Всі істотні умови договору до його реєстрації на товарній біржі сторонами виконані, грошовий розрахунок по даному договору здійснений позивачем, про що свідчить п.5 договору. Протягом всього часу з моменту укладення договору позивач відкрито володіє та користується придбаним житлом, однак на підставі укладеного договору позбавлений можливості проводити відчуження придбаного житла та укладати будь-які правочини, оскільки договір нотаріально не посвідчений.

Суд вважає, що 18.05.1999 року сторони уклали договір, який не порушує нічиїх прав та інтересів. Позивач, як покупець, свої обовязки за договором виконав, і за його вимогою, суд має право визнати таку угоду дійсною.

Позивач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. кв. 19, що підтверджено записом про реєстрацію у паспорті громадянина України (а.с.22).

Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що всі зобовязання за договором купівлі-продажу нерухомого майна сторонами виконані в повному обсязі, тому договір купівлі-продажу повинен бути визнаний дійсним.

На теперішній час вказаний договір не оскаржений та не скасований.

Згідно до вимог ст.47 ЦК УРСР (1963 року), якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Таким чином, оскільки при укладенні договору всі вимоги передбачені ст.15 ЗУ «Про товарні біржі» між сторонами виконано належним чином, про що свідчить сам договір, однак договір не відповідає вимогам ст.657 ЦК України чинного законодавства, що позбавляє можливості проводити його відчуження, суд вважає за необхідне визнати укладений між сторонами договір купівлі-продажу дійсним.

Керуючись ст.ст.10,11,60,61,158,208,209,212,213-215,218,222 ЦПК України, ст.47 ЦК України в редакції 1963 року, ч.2 ст.220,391,392 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Ізмаїльської міської ради Одеської області про визнання права власності на квартиру задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, а саме квартириза адресою: АДРЕСА_1, укладений 18 травня 1999 року між ОСОБА_3, що діяла за довіреністю № 2557, виданою 30.04.1999 року від імені та в інтересах ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який зареєстрований на Одеській товарній біржі за №4416.

Визнати за ОСОБА_2право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 68,3 кв.м., в тому числі житловою площею 45,4 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_6