Справа № 653/52/17
Провадження № 2/653/390/17
РІШЕННЯ

іменем України

12.10.2017 м. Генічеськ

Генічеський районний суд Херсонської області в складі:

головуючого судді Крапівіної О.П.

при секретарі Пшенична В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Генічеськ цивільну справу за позовом Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі

ВСТАНОВИВ:

Національна академія внутрішніх справ звернулась з вищевказаним позовом до ОСОБА_1, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 08 серпня 2013 року № 99, ОСОБА_1 з 28 серпня 2013 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ (НАВС).09 вересня 2013 року між НАВС та відповідачем було укладено договір № 13-251 про підготовку фахівця у НАВС. Відповідно до вказаного договору, відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання або звільнення з органів внутрішніх справ - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі. Наказом НАВС від 26.05.2015 року № 82, відповідача було відраховано з НАВС та звільнено з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового начальницького складу. З 28 серпня 2013 року по 26 червня 2015 року відповідно до умов договору, ОСОБА_1 у період навчання перебував на державному забезпеченні харчуванням, речовим майном, грошовим утриманням та житлом із наданням комунальних послуг. Таким чином, вартість витрат пов'язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, відповідно до розрахунків, становить 27690,68 грн. Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь вищезазначену суму.

Представник позивача до судового засідання не з'явився, але надіслав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі, вимоги позову підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні вимоги позову не визнали, заперечили проти його задоволення. Пояснили, що обставини, викладені у позовній заяві не відповідають дійсності.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Наказом ректора Національної академії внутрішніх справ від 08 серпня 2013 року № 99, ОСОБА_1 з 28 серпня 2013 року зараховано курсантом першого курсу денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ (НАВС).

09 вересня 2013 року між НАВС та відповідачем було укладено договір № 13-251 про підготовку фахівця у НАВС. Відповідно до вказаного договору, відповідач навчався за рахунок коштів державного бюджету і зобов'язувався після закінчення навчання відпрацювати не менше трьох років за місцем розподілу, а у разі відмови від подальшого проходження служби на посадах начальницького складу в органах внутрішніх справ протягом перших трьох років після закінчення навчання або звільнення з органів внутрішніх справ - відшкодувати витрати пов'язані з утриманням у навчальному закладі.

Пунктом 2.1.3 договору передбачено, забезпечення особи харчуванням, речовим майном та грошовим утриманням за нормами, затвердженими нормативно-правовими актами МВС України.

Згідно пункту 3.3 договору, передбачено відшкодування фактичних витрат на підготовку у разі звільнення особи начальницького складу органів внутрішніх справ із служби протягом трьох років після закінчення навчального закладу за власним бажанням, через службову невідповідність або за порушення дисципліни.

Наказом НАВС від 26.05.2015 року № 82, відповідача було відраховано з НАВС та звільнено з органів внутрішніх справ за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового начальницького складу.

Відповідно до розрахунків, вартість витрат пов'язаних з утриманням відповідача у навчальному закладі, становить 27690,68 грн.

Договір № 13-251 про підготовку фахівця у НАВС укладений між ОСОБА_1, НАВС та ГУ МВС України в місті Києві. Відповідно до ст.59 ЗУ «Про Національну поліцію України» та п.7 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних з їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого постановою КМУ № 313 від 01.03.2007 року, повноважною особою на звернення до суду з позовом про відшкодування витрат, пов'язаних з утриманням у вищому навчальному закладі, є Міністерство внутрішніх справ України. Порядком відшкодування особами витрат, пов'язаних із їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №313 від 1 березня 2007 року, не покладено на навчальні заклади системи МВС ведення претензійно-позовної роботи по виконанню зазначеного Порядку.

Згідно з положеннями ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно з положеннями ст.526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Кошти на утримання курсантів Національної академії внутрішніх справ надходять з Державного бюджету України і ці кошти позивач отримав, даних про те, що він їх не отримав до суду не надано, але разом із тим позивач просить стягнути кошти з відповідача на його користь, а не на користь Державного бюджету.

Також не підлягає задоволенню позов і з тих підстав, що Національна академія внутрішніх справ просить стягнути з відповідача кошти на свою користь, тоді як згідно п.7 Порядку відшкодування особами витрат, пов'язаних із їх утриманням у вищих навчальних закладах Міністерства внутрішніх справ, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №313 від 1 березня 2007 року ( зі змінами) передбачено, що сума відшкодованих витрат зараховується до спеціального фонду державного бюджету і використовується у порядку, визначеному законодавством.

Таким чином, оскільки Національна академія внутрішніх справ не довела наявність свого порушеного права, тому позов задоволенню не підлягає. Такий висновок суду відповідає правовому висновку Верховного Суду України по справі 6-1512цс16 від 21.09.2016 року.

Крім того, відповідно до ч.ч.1,2 ст.32 ЦК України, крім правочинів, передбачених статтею 31 цього Кодексу, фізична особа у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (неповнолітня особа) має право: самостійно розпоряджатися своїм заробітком, стипендією або іншими доходами; самостійно здійснювати права на результати інтелектуальної, творчої діяльності, що охороняються законом; бути учасником (засновником) юридичних осіб, якщо це не заборонено законом або установчими документами юридичної особи; самостійно укладати договір банківського вкладу (рахунку) та розпоряджатися вкладом, внесеним нею на своє ім'я (грошовими коштами на рахунку).

Неповнолітня особа вчиняє інші правочини за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників.

Судом встановлено, що на час підписання договору (09 вересня 2013 року), ОСОБА_1 не досяг вісімнадцятирічного віку.

З матеріалів справи вбачається, що до суду не надано доказів того, що на укладення вищевказаного договору свою згоду надали батьки неповнолітнього.

За положеннями ч.ч. 1, 2 ст.222 ЦК України правочин, який неповнолітня особа вчинила за межами її цивільної дієздатності без згоди батьків (усиновлювачів), піклувальника, може бути згодом схвалений ними у порядку, встановленому статтею 221 цього Кодексу.

За ч.1 ст.221 ЦК України правочин вважається схваленим, якщо ці особи, дізнавшись про його вчинення, протягом одного місяця не заявили претензії другій стороні.

Відповідно до ст..203 ЦК України - Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. 2. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Відповідно до ст..215 ЦК України - Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Зважаючи на вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 5-11, 57-60, 213-215, 218 ЦПК України, - суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Національної академії внутрішніх справ до ОСОБА_1 про відшкодування витрат пов'язаних з утриманням у навчальному закладі - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Генічеський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Генічеського районного суду О. П. Крапівіна