Справа № 649/17/17
Провадження №2/649/62/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року Великолепетиський районний суд Херсонської області у складі:

головуючого Гапоненка Р.В.

за участю секретаря судового засідання Стрюк І.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. В.Лепетиха Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності ділової репутації і спростування недостовірної інформації,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обгрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно її чоловіку, ОСОБА_5, належить на праві спільної часткової власності 1/2 частка цілісного майнового комплексу "Великолепетиський ринок" (далі - ЦМК "Великолепетиський ринок"), що розташований за адресою: Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Пушкіна, 19. Інша частка належить ОСОБА_6. Земельні ділянка площею 0,4893 га, на якій розташований вказаний комплекс, знаходиться у її користуванні на підставі договору суборенди від 29.08.2016 року. її цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. Для здійснення діяльності на ринку між нею та підприємцями укладаються договори оренди торговельного місця за формою, затвердженою постановою Кабінету ОСОБА_7 України від 05.03.2016 року № 278 у редакції постанови від 29.07.2009 року № 868. Однак 07 грудня 2016 року відповідач у справі ОСОБА_2, перебуваючи на території ЦМК "Великрлепетиський ринок", роздала працюючим на ринку особам друковані екземпляри заклику, у якому, поміж іншим, поширила таку інформацію: «Натомість, так зване «керівництво» Великолепетиського ринку, в особі сімейного "кубла" ОСОБА_8 та ОСОБА_6, в протизаконний спосіб встановили «своє панування» над Вами, одягли Вам на шию «кріпацьке ярмо» у вигляді так званих «договорів найму торгового місця». Збудовані Вами торгові місця вони вважають своєю власністю, що підтверджується п. 6.3 вказаних договорів". "Саме за Ваші кошти ці шахраї мають надприбутки у вигляді виконання Вами вигаданих ними «договорів найму торгового місця», які досягають понад 300000 гривень на рік. Не потрібно лякатися такої «влади», яку сьогодні в нашому селищі окупували вищезазначені «пройдисвіти». Ви всі знаєте, що вже декілька місяців я веду непримиренну війну зі «злодієм» ОСОБА_8 та його бандою. Я впевнена, що перемога над шахраями прийде обов'язково. ОСОБА_9 не укладати «липові» договори найму. Такими діями Ви фінансово знекровите знахабнілих «злодюжок» та приблизите час кари до них.» Вважає, що зазначена інформація принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача, є неправдивою, неточною і підлягає спростуванню. У закликах відповідача вказується на здійснення позивачем (самостійно або за попередньою змовою з іншими особами) діяльності, відповідальність за яку передбачена нормами КК України: шахрайство (ст. 190) бандитизм (ст. 257 КК). Тим самим вважає, що відповідач поширив завідомо неправдиві відомості, поєднанні з обвинуваченнями у вчиненні злочинів, які ганьблять позивача, тобто за формулюванням ст. 125 КК УРСР 1960 року вчинив наклеп. За визначенням Великого тлумачного словника сучасної української мови (м. Ірпінь, ВТФ "Перун", 2004 р., сгор. 565) під наклепом розуміється, брехня, поширювана з метою знеславити, зганьбити, заплямувати кого-, що-небудь, поширення неправдивих відомостей. Окрім наклепу, відповідач вживає у своєму заклику велику кількість образ та виразів, які ганьблять позивача як, людину, принижують її честь, гідність, ділову репутацію в громадській думці з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співжиття, та принципів людської моралі, та завдає їй моральної шкоди. Її не спинило навіть те, що ОСОБА_5 є селищним, головою, а ОСОБА_6 заступником голови. Наклеп та образа, яких припустилася відповідач, виключають її бажання просто висловити оціночні судження. На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 3 Конституції України ст. ст. 201, 277, 296, 297, 299 ЦК України, ст. ст. 1,118-120 ЦПК України, ст. 28 Закону України "Про інформацію", постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", просить суд: 1. У друкованому заклику ОСОБА_2, поширеному 07.12.2016 року на території цілісного майнового комплексу "Великолепетиський ринок" (Херсонська область, смт. Велика Лепетиха, вул. Пушкіна, 19) визнати недостовірною таку інформацію: 1. "Натомість, так зване «керівництво» Великолепетиського ринку, в особі сімейного "кубла" ОСОБА_8 та ОСОБА_6, в протизаконний спосіб встановили «своє панування» над Вами, одягли Вам на шию «кріпацьке ярмо» у вигляді так званих «договорів найму торгового місця». Збудовані Вами торгові місця вони вважають своєю власністю, що підтверджується п. 6.3 вказаних договорів"; 2. "Саме за Ваші кошти ці шахраї мають надприбутки у вигляді виконання Вами вигаданих ними «договорів найму торговельного місця», які досягають понад 300000 гривень на рік; 3. "Не потрібно лякатися такої «влади», яку сього і в нашому селищі окупували вищезазначені «пройдисвіти»; 4. "Ви всі знаєте, що вже декілька місяців я веду непримиренну війну зі «злодієм» ОСОБА_8 та його бандою. Я впевнена, що перемога над шахраями прийде обов'язково"; 5. «ОСОБА_9 не укладати «липові» договори найму. Такими діями Ви фінансово знекровите знахабнілих «злодюжок» та приблизите час кари до них". 2. Зобов'язати ОСОБА_2 спростувати недостовірну інформацію шляхом виготовлення 67 копій судового рішення після його,виготовлення в триденний строк і передати їх ОСОБА_4 для подальшої передачі підприємцям цілісного майнового комплексу "Великолепетиський ринок".

Представник позивача ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що 07.12.2016 року відповідач, перебуваючи на території ЦМК «Великолепетиський ринок», поширила серед працюючих там осіб друкований заклик, в якому поширила недостовірну інформацію, яка принизила позивача, не є офіційним судженням, оскільки містить фактичні обставини, які викликали протистояння підприємцями та позивачем та поширена особою, яка не працює на ринку. В заклику прізвище позивача не вказане, але згадане «сімейне кубло» ОСОБА_8 та ОСОБА_6. Даний заклик містить наклеп і образу, зневажливі висловлювання. Вся інформація в заклику є неправдивою. Вказані факти впливають на особисті немайнові права позивача, її честь і гідність. Таким чином, шляхом спростування вказаної інформації, просить суд захистити честь і гідність позивача задовольнивши позов в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідач звернулася до підприємців на ринку на підставі наявних в неї документів, на підставі чого це є оціночним судженням, а не поширенням завідомо неправдивих відомостей, тому відповідач не може бути притягнений до відповідальності за висловлювання оціночних суджень. Відповідач вважає, що у тексті заклику відсутні завідомо неправдиві відомості. Висновок відповідача базується на законних нормах та загальновідомих фактах, а зазначене оціночне судження відповідача не може вважатись наклепом, образою, зловживанням свободою слова. Будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика, вираження власних думок щодо якості виконання публічних функцій, не є підставою для захисту честі й гідності, тому не є предметом доказування по справі. Просив суд відмовити в задоволенні позову.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, підтримала пояснення представника відповідача та просила суд відмовити в задоволенні позову.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснила, що вона працює реалізатором на Великолепетиському ринку. Бачила друковані заклики ОСОБА_2 відносно сімї ОСОБА_4 та ОСОБА_6, які остання поширила на території ринку. Разом з іншими підприємцями обговорювала даний заклик та вирішили написати звернення, що вони не згодні зі змістом даного заклику, що й зробили. Дане звернення підписали 22 підприємця та реалізатора з 67, в тому числі і вона. Інші підприємці не підписали, тому що мали іншу думку. На ринку працює згідно договіру оренди торгового місця з ОСОБА_8

У судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона є приватним підприємцем та орендує, згідно договору оренди з ОСОБА_8, на території Великолепетиського ринку торгове місце. Вона бачила на території ринку вивішені заклики ОСОБА_2 відносно сімї ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Також бачила дані заклики в інших людей. Бачила реакцію людей на дані заклики, і не тільки працюючих на території ринку. Вона разом з групою підприємців прочитали даний заклик та написали звернення про його спростування, який потім підписали.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона є приватним підприємцем та здійснює торгівлю на території Великолепетиського ринку. Договір на оренду торгового місця в неї з ОСОБА_8 укладений. Бачила як на ринку роздавали заклик ОСОБА_2 відносно сімї ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Потім вона разом з іншими підприємцями протягом дня читали та обговорювали даний заклик, так як це стосується всіх хто працює на ринку. Вони з даним закликом не погодились тому, що умови на ринку в останній час стали кращими, зявилась вода, плату за місце не підвищили, адміністрації ринку йде на поступки підприємцям. Претензій до адміністрації ринку вони не мають. Після обговорення вони написали спростування інформації, викладеної в заклику, яке підписали 22 особи, тобто ті, які приймали участь в обговоренні. До інших підприємців вони не підходили.

Вислухавши пояснення сторін та свідків, вивчивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що дійсно 07 грудня 2016 року відповідач у справі ОСОБА_2, перебуваючи на території ЦМК "Великрлепетиський ринок", роздала працюючим на ринку особам друковані екземпляри заклику, у якому, поміж іншим, поширила таку інформацію: "Натомість, так зване «керівництво» Великолепетиського ринку, в особі сімейного "кубла" ОСОБА_8 та ОСОБА_6, в протизаконний спосіб встановили «своє панування» над Вами, одягли Вам на шию «кріпацьке ярмо» у вигляді так званих «договорів найму торгового місця». Збудовані Вами торгові місця вони вважають своєю власністю, що підтверджується п. 6.3 вказаних договорів". "Саме за Ваші кошти ці шахраї мають надприбутки у вигляді виконання Вами вигаданих ними «договорів найму торгового місця», які досягають понад 300000 гривень на рік. Не потрібно лякатися такої «влади», яку сьогодні в нашому селищі окупували вищезазначені «пройдисвіти». Ви всі знаєте, що вже декілька місяців я веду непримиренну війну зі «злодієм» ОСОБА_8 та його бандою. Я впевнена, що перемога над шахраями прийде обов'язково. ОСОБА_9 не укладати «липові» договори найму. Такими діями Ви фінансово знекровите знахабнілих «злодюжок» та приблизите час кари до них.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуженння обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 76167289 від 18.12.2016 року власником земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0170, площею 0,4893 га, розташованої за адресою: Херсонська область, смт Велика Лепетиха, вул. Пушкіна, 19, є територіальна громада смт ОСОБА_13 в особі Великолепетиської селищної ради Великолепетиського району Херсонської області. Згідно актуальної інформації про реєстрацію іншого речового права з вищевказаної інформаційної довідки орендарями земельної ділянки, кадастровий номер :01:001:0170, площею 0,4893 га, розташованої за адресою: Херсонська область, смт Велика Лепетиха, вул. Пушкіна, 19, є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суборендарем вказаної земельної діялнки є ОСОБА_4 Згідно актуальної інформації про обєкт нерухомого майна (інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуженння обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 76167289 від 18.12.2016 року) власником 1/2 ЦМК «Великолепетиський ринок», розташованого за адресою: Херсонська область, смт Велика Лепетиха, вул. Пушкіна, 19 є ОСОБА_6, власником іншої 1/2 ЦМК «Великолепетиський ринок» є ОСОБА_5

Згідно ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суд повинен визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. 1, 2 статті 30 Закону України «Про інформацію»від 02 жовтня 1992 року№ 2657-XII, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до розяснень даних у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» до відомостей, що порочать особу, слід відносити ті з них, які принижують честь і гідність громадянина або організації в громадській думці чи думці окремих громадян з точки зору додержання законів, загальновизнаних правил співіснування та принципів людської моралі.

У п. 19 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України судам роз'яснено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Таким чином, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, у рішеннях цього суду у справах «Лінгенс проти Австрії» від 8 липня 1986 року та «Українська прес-група» проти України» від 29 березня 2005 року.

Згідно частини першої статті 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Частиною другої даної статті встановлено, що оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Даною нормою також встановлено, що якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Згідно ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов'язане з обов'язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.

У п. 21 вищевказаної постанови роз'яснено, що при поширенні недостовірної інформації стосовно приватного життя публічних осіб вирішення справ про захист їх гідності, честі чи ділової репутації має свої особливості. Суди повинні враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 872-му засіданні Комітету ОСОБА_7 Європи, а також рекомендації, що містяться в Резолюції 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_14 Європи про право на недоторканість приватного життя.

Зокрема, у вказаній Резолюції зазначається, що публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У ст. ст. 3, 4, 6 Декларації зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися «виставити» себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами.

При вирішенні справ даної категорії необхідно враховувати та звертати увагу на необхідність розрізняти факти та оціночні судження, а також те, що наявність фактів можна довести, а правдивість оціночних суджень неможливо.

Суд вважає, що поширена відповідачкою інформація є оціночними судженнями, її суб'єктивними думками, критикою позивача, а тому ця інформація не підлягає спростуванню та доведенню її правдивості, а отже відсутні правові підстави для задоволення позову.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 1ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки позивачем належних та допустимих доказів у підтвердження факту поширення відносно неї недостовірної інформації, яка б порочила її честь та гідність, суду не надано, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_4 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Декларацією про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації від 12 лютого 2004 року, Резолюцією 1165 (1998) Парламентської ОСОБА_14 Європи про право на недоторканість приватного життя, ст. 277 ЦК України, ст. 30 Закону України «Про інформацію», постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», ст. ст. 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності ділової репутації і спростування недостовірної інформації відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Великолепетиський районний суд Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

КОПІЯ ВІРНА

Суддя Р.В. Гапоненко

ОСОБА_15 Стрюк