ухвала

іменем україни

17 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет І.Я. Горбачевського» Міністерства охорони здоров'я України до ОСОБА_5 про стягнення коштів за навчання, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року Державний вищий навчальний заклад «Тернопільський державний медичний університет І.Я.Горбачевського» Міністерства охорони здоров'я України (далі - ДВНЗ «ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського» МОЗ України) звернувся до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що у червні 2011 року відповідач закінчила вказаний вище навчальний заклад за спеціальністю «лікувальна справа», а у 2013 року - інтернатуру та отримала направлення на роботу у Зборівську центральну районну лікарню Тернопільського обласного управління охорони здоров'я на посаду лікаря - психіатра.

Позивач вказав, що складовою частиною вказаного направлення на роботу є «повідомлення до направлення на роботу», яке після прибуття відповідача до місця направлення підлягало поверненню до навчального закладу, проте зазначеного повідомлення позивач не отримав, що свідчить про невиконання відповідачем своїх обов'язків перед державою.

Зважаючи на те, що навчання одного студента медичного факультету ДВНЗ «ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського» МОЗ України складає 63 460,27 грн, а також враховуючи те, що відповідачу за період навчання було виплачено 28 659,95 грн стипендії, позивач просив стягнути з відповідача 92 120,22 гривень заборгованості за навчання.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2016 року, позовні вимоги Державного вищого навчального закладу ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського Міністерства охорони здоров'я України задоволено у повному обсязі.

Стягнуто із ОСОБА_5 в користь Державного вищого навчального закладу «Тернопільський державний медичний університет І.Я.Горбачевського» Міністерства охорони здоров'я України92 120,22 грн затрачених на навчання в університеті, а також 921,21 грн судового збору.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_6 просив скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5, не дотримавшись взятих на себе зобов'язань згідно з угодою від 01 вересня 2005 року № 53, звільнилася за власним бажанням з посади лікаря - психіатра Зборівської ЦРЛ Тернопільської області, не відпрацювавши згідно з направленням за місцем розподілу у вказаній лікарні протягом трьох років, тому стягнув вартість фактичних витрат за навчання відповідачки та виплачену їй стипендію.

Доводи касаційної скарги про те, що університет є неналежним позивачем, а також про те, що типовою угодою не передбачено обов'язку відповідача здійснювати відшкодування вартості навчання у випадках звільнення за власним бажанням, не знайшли свого підтвердження.

Так, як установлено судами попередніх інстанцій, 01 вересня 2005 року між ДВНЗ «ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського» МОЗ України в особі керівника - ректора проф. Ковальчука Л.Я. та ОСОБА_8 укладено типову угоду № 53 про підготовку фахівців з вищою освітою, відповідно до умов якої, студент медичного факультету за спеціальністю «лікувальна справа» ОСОБА_8 зобов'язується прибути після закінчення вищого навчального закладу освіти на місце направлення та відпрацювати не менше трьох років; у разі відмови їхати за призначенням - відшкодувати відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання в установленому порядку.

Із навчальної картки студента медичного факультету за спеціальністю «лікувальна справа» ОСОБА_8 (особиста справа № 05053) вбачається, що остання зарахована до ДВНЗ «ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського» МОЗ України за держзамовленням згідно з наказом від 27 липня 2005 року № 117-Д.

Відповідно до п. 21 наказу Міністерства охорони здоров'я від 25 грудня 1997 року № 367 «Про затвердження Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», випускник повинен прибути до місця призначення у термін, визначений у направленні на роботу. Незгода випускника з рішенням комісії з працевлаштування випускників не звільняє його від обов'язку прибути на роботу за призначенням. У разі, якщо він не прибув за направленням або відмовився приступити до роботи за призначенням з причин, не зазначених у п. 9 та 18 цього Порядку, чи його звільнено з ініціативи власника або уповноваженого ним органу за порушення трудової дисципліни або звільнено за власним бажанням протягом навчання в інтернатурі та трьох років після закінчення останньої, він зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку відповідно до державного або місцевого бюджетів вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Відповідно до Протоколу засідання комісії з персонального розподілу спеціалістів, які закінчують навчання у ДВНЗ «ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського» МОЗ України в 2011 році від 07 грудня 2011 року, ОСОБА_5 направлена на роботу у Тернопільське обласне управління охорони здоров'я Зборівської ЦРЛ на посаду лікаря психіатра. Про зазначене направлення відповідача повідомлено, про що свідчить його підпис у списку працевлаштованих випускників.

Отже, у червні 2011 року відповідач закінчила ДВНЗ «ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського» МОЗ України за спеціальністю «лікувальна справа» і згідно з направленням на роботу № 02010830/023 була направлена в розпорядження Зборівської ЦРЛ для роботи на посаді лікаря-психіатра.

На підставі наказу Головного управління охорони здоров'я Тернопільської обласної державної адміністрації від 04 липня 2011 року № 76 випускницю ДВНЗ «ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського» МОЗ України ОСОБА_5 було зараховано в інтернатуру по спеціальності «психіатрія» на базі Тернопільської обласної комунальної психоневрологічної лікарні.

У даному наказі було також зазначено, що після закінчення інтернатури відповідач звільняється з посади лікаря-інтерна з подальшим працевлаштуванням на роботу в Зборівську ЦРЛ Тернопільської області на посаду лікаря-психіатра.

15 лютого 2013 року ОСОБА_5 на підставі поданої заяви прийнята на посаду лікаря-психіатра в Зборівську ЦРЛ. Згідно з випискою з наказу № 10, виданого 02 лютого 2015 року Центральною районною лікарнею м. Зборова лікарю-психіатру ОСОБА_5 надано частину щорічної відпустки в період з 02 лютого по 07 березня 2015 року.

10 березня 2015 року завідуючою поліклініки Зборівської ЦРЛ в письмовій формі доведено до відома головного лікаря, що лікар-психіатр ОСОБА_5 10 березня 2015 року до 12.00 год. не приступила до виконання службових обов'язків

Вказані обставини встановленні рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 27 травня 2015 року у справі № 607/8022/15-ц, яким позов ОСОБА_5 задоволено, зобов'язано Зборівську центральну районну лікарню змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_5 з посади лікаря психіатра, зазначеної у наказі головного лікаря № 25 від 08 квітня 2015 року з «у зв'язку з прогулом без поважних причин - п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «у зв'язку із власним бажанням на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України».

Зобов'язано Зборівську центральну районну лікарню внести зміни у трудову книжку ОСОБА_5, а саме змінити формулювання причини звільнення ОСОБА_5 з посади лікаря психіатра, зазначеної у наказі головного лікаря № 25 від 08 квітня 2015 року з «у зв'язку з прогулом без поважних причин - п. 4 ст. 40 КЗпП України» на «у зв'язку із власним бажанням на підставі п. 1 ст. 38 КЗпП України».

Встановивши, що ДВНЗ «ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського» МОЗ України є навчальним закладом державної форми власності і є розпорядником коштів, які були перераховані йому з Державного бюджету України, суди дійшли обґрунтованого висновку, що він є належним позивачем у даній справі, оскільки повернуті внаслідок відшкодування витрат на навчання кошти, підлягають перерахуванню навчальною установою на рахунок бюджету за відповідними реквізитами.

Отже, доводи відповідача про те, що ДВНЗ «ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського» МОЗ України не уповноважений здійснювати контроль за виконанням державного замовлення та звертатися до суду з позовом про стягнення на користь державного чи місцевого бюджету вартості навчання, є безпідставними.

Із довідки ДВНЗ «ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського» МОЗ України від 22 квітня 2013 року № 07/1704, вбачається, що будучи студентом ОСОБА_5 з вересня 2005 року по червень 2011 року отримала 28 659,95 грн в якості стипендійних виплат.

Відповідно до розрахунку ДВНЗ «ТДМУ ім. І.Я. Горбачевського» МОЗ України, фактичні затрати на навчання одного студента медичного факультету за державним замовленням випуску 2011 року становить 63 460,27 грн та 28 659,95 грн - стипендія, виплачена відповідачці за період навчання, що в загальній сумі становить - 92 120,22 грн.

Обов'язок випускника відшкодувати до державного бюджету повну вартість навчання за умов, що склалися між сторонами встановлений п. 2 Указу Президента від 23 січня 1996 року № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів», вищевказаною постановою КМУ від 22 серпня 1996 року №992 «Про порядок працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалася за державним замовленням», п. 21 Порядку працевлаштування випускників державних вищих медичних (фармацевтичних) закладів освіти, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням», затвердженим наказом МОЗ від 25 грудня 1997 року №367.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 на порушення умов типової угоди від 01 вересня 2005 року № 53, після закінчення вищого навчального закладу освіти, підготовка якої здійснювалася за державним замовленням, не відпрацювала на посаді лікаря - психіатра Зборівської ЦРЛ Тернопільської області протягом трьох років за місцем розподілу, суди дійшли обґрунтованого висновку про стягнення з неї суми фактичних витрат на навчання та виплаченої їй стипендії.

Постановою Кабінету Міністрів України від 12 липня 2004 року № 882 «Про питання стипендіального забезпечення» передбачено, що стипендія виплачується за рахунок коштів загального фонду державного бюджету або коштів відповідних бюджетів. Розмір стипендій визначається відповідно до установленого Кабінетом Міністрів України розміру мінімальної ординарної (звичайної) академічної стипендії з урахуванням типу навчального закладу, умов та напряму навчання, успішності стипендіата.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 16 березня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Тернопільської області від 19 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак