У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» до ОСОБА_1про стягнення страхового відшкодування в порядку регресуза касаційною скаргою ОСОБА_1на рішення Солом'янського районного суду м. Києва 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 31 грудня 2011 року між позивачем та ОСОБА_1 укладений договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AВ/0315233 щодо забезпечення транспортного засобу «Geely», державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

31 січня 2012 року у м. Києві сталась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Geely» під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля марки «Audi», державний реєстраційний номер НОМЕР_2, що призвело до механічних пошкоджень транспортних засобів.

Постановою судді Солом'янського районного суду міста Києва від 22 березня 2012 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 130 КпАП України, тобто за порушення Правил дорожнього руху.

На підставі договору добровільного комплексного страхування на транспорті від 15 лютого 2011 року, укладеного між ПрАТ «СК «Уніка» та ТОВ «Порше лізинг Україна», було застраховано майнові інтереси страхувальника, пов'язані з експлуатацією наземного транспортного засобу «Audi», державний реєстраційний номер НОМЕР_2. На виконання умов зазначеного договору та за заявою страхувальника про виплату страхового відшкодування 26 березня 2012 року ПрАТ «СК «Уніка» виплатило власнику автомобіля суму страхового відшкодування у розмірі 59 906,78 грн.

У подальшому, рішенням Господарського суду міста Києва від 15 березня 2013 року було задоволено позов ПрАТ «СК «Уніка» до ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення суми виплаченого страхового відшкодування і вирішено стягнути 49 500 грн страхового відшкодування в межах ліміту відповідальності страховика. На виконання зазначеного рішення суду 24 квітня 2013 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» виплатило ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування у вказаній сумі.

Посилаючись на те, що ОСОБА_1, у порушення вимог п. 33.1.4 ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не повідомив страховика про настання страхового випадку, ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» набуло право регресної вимоги до відповідача, тому позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму виплаченого страхового відшкодування, яка складає 49 500 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 11 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2016 року, позов ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» 49 500 грн на відшкодування майнової шкоди, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 378 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах його повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду у складі, визначеному цим Законом, та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, у складі, визначеному цим Законом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким обґрунтовано погодився і апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), вірно застосував положення ст. 1191 ЦК України та ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і, встановивши, що 24 квітня 2013 року ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» виплатило ПрАТ «СК «Уніка» страхове відшкодування в сумі 49 500 грн, а відповідач без поважних причин не повідомив у встановлені строки страховика про настання страхової події, що призвело до необґрунтованої виплати, дійшли правильного висновку про наявність підстав для регресного позову до страхувальника.

Крім того, суд дійшов вірного висновку, що при регресі перебіг строку позовної давності обчислюється з моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування, тобто з квітня 2013 року, а з позовом позивач звернувся у лютому 2016 року, тому строк позовної давності на звернення до суду не пропущено.

Доводи касаційної скарги про те, що спірні правовідносини повинні регулюватися положеннями ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування», є безпідставними, оскільки правові наслідки виплати страховиком страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування (суброгація) та виплати страхового відшкодування за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (регрес) є різними.

Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи і ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду відповідають вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують. За таких обставин рішення першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва 11 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 21 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийС.О.Карпенко
Судді: Т.Л.Ізмайлова О.В.Кадєтова