Справа № 697/1715/17
№ пров. 2/697/737/2017
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2017 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді Русакова Г.С.

при секретарі Десятник О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Каневі цивільну справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості у сумі 73195,20 грн. Свої вимоги позивач мотивує тим, що відповідно до укладеного договору б/н від 21.12.2009 року відповідач отримав кредит в сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У звязку з тим, що позичальник належним чином свої зобовязання не виконує, станом на 30.06.2017 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 21.12.2009 року становить 73195,20 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом 2937,49 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 61769,74 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією 4526,29 грн.;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- штраф за несвоєчасне погашення кредиту (фіксована частина) 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) 3461,68 грн.

Оскільки позичальник добровільно не повертає отримані кошти, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» змушений був подати позовну заяву до суду про стягнення заборгованості за кредитом.

У судове засідання представник позивача не з`явився, однак звернувся до суду із відповідним клопотанням згідно якого просив справу розглянути за його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.

Відповідач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов не визнає, просить застосувати строк позовної давності щодо заявлених позовних вимог.

У звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь в справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ст. 197 ЦПК України, не здійснювалось.

Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд приходить до наступного:

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно з положеннями пунктів 22, 23 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачем вважається фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - це кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Пункт 7 частини 11 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, у системному зв'язку з самою частиною 11 статті 11 зазначеного Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямований на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Постановою пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 7 від 07 лютого 2014 року «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» пункт 31 постанови від 30 березня 2012 року викладено у такій редакції:

«31. При застосуванні положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, суди мають виходити з того, що у системному зв'язку з частиною одинадцятою статті 11 зазначеного Закону ця вимога стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

У зв'язку із цим та враховуючи, що ЦК України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням строку позовної давності, при вирішенні таких спорів, суди повинні враховувати положення ЦК про позовну давність.

Згідно ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Згідно із ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до вимог ст. 3, ч.1 ст. 546, ч.1 ст. 549 ЦК України виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою (штрафом пенею), порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч.1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору.

Судом встановлено, що сторони по справі уклали договір від 21.12.2009 року, за яким відповідач отримав кредит у сумі 500,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Взятих на себе за кредитним договором № б/н від 21.12.2009 року зобов'язань ОСОБА_1 не виконував, а тому виникла прострочена заборгованість.

У звязку з чим, станом на 30.06.2017 року загальна сума заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 21.12.2009 року становить 73195,20 грн., з яких:

- заборгованість за кредитом 2937,49 грн.;

- заборгованість по процентам за користування кредитом 61769,74 грн.;

- заборгованість за пенею та комісією 4526,29 грн.;

а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг:

- штраф за несвоєчасне погашення кредиту (фіксована частина) 500,00 грн.;

- штраф (процентна складова) 3461,68 грн.

Відповідно до п. 5,7 «Правил користування платіжною карткою», банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому або в установленої банком долі в разі не виконання боржником своїх боргових та інших обовязків за цим договором.

Згідно з п. 8,6 Умов надання банківських послуг при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобовязань , передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Як вбачається із вказаного розрахунку заборгованості за договором від 21.12.2009 року, позивач нарахування відповідних штрафних санкцій за невиконання умов кредитного договору почав здійснювати з червня 2014 року, а тому достеменно знав про порушення відповідачем умов кредитного договору.

Відповідно до пункту 31 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі (лист Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 № 10- 70/0/4-13).

Згідно із ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст.ст. 259, 260 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими ст.ст. 253-255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно із ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Вирішуючи даний спір, суд приходить до висновку, що позивач про порушення своїх прав та умов вказаного кредитного договору знав ще з 30.06.2014 року, однак звернувся до суду із відповідним позовом лише 01.08.2017 року, тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, котрі повертаються згідно договору щомісячними періодичними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу; а згідно із ст. 266 ЦК України із спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливає і до додаткової вимоги (неустойки, тощо). Пеня та відсотки підлягають стягненню в межах строку позовної давності.

Обставин, які б свідчили про зупинення, переривання або збільшення позовної давності у матеріалах справи відсутні.

За таких обставин, суд має врахувати позицію відповідача, вважаючи обґрунтованою, а саме, що позивач пропустив строк звернення до суду, а тому у задоволенні позову має бути відмовлено.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

На підставі зазначеного та керуючись ст.ст. 16, 253, 256, 267, 525, 526, 530, 610, 611, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 61, 88, 209, 212, 214-215, 217 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Канівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_2

З оригіналом згідно: оригінал зберігається при матеріалах справи № 697/1715/17

Головуючий Г . С . ОСОБА_2