Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний №310/7609/16 Головуючий у 1-й інстанції: Черткова Н.І.
Провадження №22-ц/778/3385/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_2,

секретар: Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на кімнату в домоволодінні за набувальною давністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2017 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Зазначав, що за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 13.01.1994 р., укладеним з ОСОБА_4, набув право власності на однокімнатну приватизовану квартиру № 8 будинку № 14 по Мелітопольському шосе у місті Бердянську, житловою площею 17,5 кв. м., загальною площею 33,6 кв.м. Сусідня квартира №9 без комунальних зручностей, перебувала у власності заводу «Південгідромаш» і за договором найму була передана у користування працівнику цього підприємства. У серпні 1994 року на спільному засіданні профкому і адміністрації заводу було прийнято рішення квартиру №9, яка звільнилася, приєднати до квартири №8 і затвердити її як двокімнатну квартир з усіма комунальними зручностями. Із зазначеного часу позивач відкрито користується спірною кімнато, утримує її і сплачує за неї комунальні послуги. За довідкою Бердянського державного комунального підприємства з технічної інвентаризації від 18.03.2005 р. квартира №8 передана у власність територіальної громади. Посилаючись на вказані обставини, просив суд на підставі ст.ст.328, 344, 392 ЦК України визнати за ним право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування судового рішення і ухвалення нового про задоволення позову ОСОБА_5 посиплається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга

Постановляючи рішення про відмову у позові, суд виходив з відсутності підстав для набуття ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи, узгоджується з нормами матеріального права.

За змістом статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Обставинами, які мають значення для справи та які повинен довести саме позивач ( ч. 1 ст. 60 ЦПК України ), є: законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння).

Зокрема, володілець за давністю є незаконним володільцем, про що зазначено в частині 1 статті 344 ЦК України ( особа заволоділа чужим майном ). Право власності на стороні володільця за давністю виникає поза волею та незалежно від волі колишнього власника. При цьому, добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних в кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час,протягом протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Таким чином, для застосування набувальної давності володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Частиною 1 статті 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з положень статей 59-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, на підставі належних та допустимих доказів.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Як вбачається з матеріалів справи, за договором купівлі-продажу від 13 січня 1994 року ОСОБА_4 продав, а позивач ОСОБА_3 купив окрему однокімнатну благоустроєну приватизовану квартиру АДРЕСА_1, яка складається із коридора №1 площею 5.4 кв.м, кухні №2, площею 7,2 кв.м, ванної кімнати №3, площею 2,9 кв.м., шафи №4, площею 0,6 кв.м, жилої кімнати №5, житловою площею 17,5 кв.м, загальною площею 33,6 кв.м, що складає цілу квартиру (а.с. 6).

Спільним засіданням профкому і адміністрації заводу «Південгідромаш», який був балансоутримувачем багатоквартирного житлового будинку 14 по Мелітопольськомау шосе, в .Бердянську, за результатами розгляду заяви ОСОБА_3 17.08.1994 року було постановлено приєднати спірну квартиру №9, що звільнилася до квартири №8 і затвердити як 2-кімнатну квартиру з усіма комунальними зручностями (а.с.10).

Як зазначено у витягу із протоколу №52 від 17.08.1994 р. вищевказаного засідання, до 1959 року квартира №8 була двокімнатною, проте у 1959 році була розділена на дві квартири і одна квартира №9 без комунальних зручностей була надана сімї із двох осіб. Станом на 17.08.1994 р. квартира №9 звільнилася (а.с.10).

Про передачу спірної квартири №9 у власність ОСОБА_3 у вказаному протоколі не йдеться.

В подальшому позивач відкрито за згодою власника користувався квартирою №9, вносив за неї комунальні платежі, проте квартира залишалася громадським житловим фондом, за довідкою Бердянського БТІ від 18.03.2005 р. власником квартири є територіальна громада м. Бердянська (а.с.9).

У позовній заяві ОСОБА_3 в обґрунтування заявлених вимог про визнання права власності на квартиру №9 за набувальною давністю посилається на положення, передбачені статтею 344 ЦК України, а також на ті обставини, що фактично з серпня 1994 року він відкрито безперервно одноосібно володіє спірною нерухомістю, сплачує за неї комунальні послуги, заборгованості не має, а тому вважає, що набув право власності на спірну квартиру.

Разом з тим, фактичні обставини справи свідчать про те, що з серпня 1994 року право користування позивача спірною кімнатою виникло на підставі договору найму.

Позивач не вважає себе володільцем чужого майна, оскільки стверджує, що за рішенням профкому і адміністрації заводу набув право власності на цю квартиру ще у 1994 році.

Отже, обраний спосіб захисту права цивільного шляхом визнання права власності за набувальною давністю є помилковим. Суд першої інстанції обгрунтовано зазначив у своєму рішенні про право наймача набути право власності на наймане житло громадського фонду в порядку приватизації.

Оскільки позов про право власності за давністю володіння не може пред'явити законний володілець або особа, яка володіє чужим майном і знає, хто є володільцем цього майна, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заявлених вимог.

При цьому суд першої інстанції правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права і обґрунтовано визнав, що на дані правовідносини не поширюються вимоги статті 344 ЦК України.

Рішення є законним, обґрунтованим, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що спір вирішено неправильно.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст.307,308,313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 14 липня 2017 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: