Ухвала

іменем україни

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Ситнік О.М., суддів: Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О.,Маляренка А.В., Ступак О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 1 серпня 2000 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 8 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2000 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що у 1993 році було створене багатопрофільне приватне підприємство «Південна Лтд» (далі - БПП «Південна Лтд»), де вона була співзасновником. 5 липня 1995 року підприємством згідно договору купівлі-продажу було придбано частину нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 договір від імені всіх засновників укладено ОСОБА_9 (після зміни прізвища - ОСОБА_9), свідоцтво про право власності на нерухоме майно Татарбунарською районною радою видано на ім'я ОСОБА_9 Будівля знаходилась на балансі підприємства, яке в ході діяльності було у 1998 році визнано банкрутом через неможливість погашення боргу у сумі 13 613 грн при наявності у підприємства майна на суму 10 515 грн 48 коп.

Позивач ОСОБА_6 зазначала, що погасила борги підприємства, у зв'язку з чим рішенням ліквідаційної комісії основні засоби підприємства було передано їй як кредитору.

Посилаючись на вказані обставини, ліквідацію у 1999 році БПП «Південна Лтд», видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно та реєстрацію такого за ОСОБА_9, позивач просила визнати за нею право власності на частину нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_1

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 1 серпня 2000 року позов ОСОБА_6 задоволено, визнано за нею право власності на частину нежилого приміщення, що розташоване по АДРЕСА_2 вартістю 8 290 грн 48 коп.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 23 травня 2016 року відновлено втрачене судове провадження у цій справі.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 8 вересня 2016 року рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 1 серпня 2000 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_8 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Указані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами попередніх інстанцій було встановлено, що БПП «Південна Лтд» створено у листопаді 1993 року на базі об'єднання майна та коштів громадян: ОСОБА_7, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15

Статут підприємства зареєстровано Татарбунарською районною державною адміністрацією Одеської області 26 листопада 1993 року, реєстраційний № 262. Юридична адреса: квартира АДРЕСА_1, Україна.

Наказом від 27 листопада 1993 року № 1 ОСОБА_9 призначено на посаду генерального директора БПП «Південна Лтд» (а. с. 26).

Згідно з договором купівлі-продажу № 1, укладеним 5 липня 1995 року між Татарбунарською районною радою як продавцем та ОСОБА_7, діючої на підставі довіреності, як покупцем, останньою придбано частину нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 з передачею у постійне користування земельної ділянки площею 0,0094 га. На договорі стоїть підпис ОСОБА_16 як голови БПП «Південна Лтд» у формі ТОВ та печатка, підпис голови районної ради народних депутатів ОСОБА_17 та печатка (а. с. 47-50).

19 вересня 1995 року Татарбунарською районною радою на підставі договору купівлі-продажу від 5 липня 1995 року № 1 видано на ім'я ОСОБА_9 свідоцтво про право власності на частину нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 (а. с. 51). Реєстрація права власності проведена бюро технічної інвентаризації 7 жовтня 1995 року.

Постановою арбітражного суду Одеської області від 7 жовтня 1998 року БПП «Південна Лтд» визнано банкрутом. Протоколом засідання ліквідаційної комісії по закриттю БПП «Південна Лтд» від 12 жовтня 1999 року № 2 ОСОБА_6 визнано кредитором на суму 13 613 грн 04 коп., визнано кредитора ОСОБА_6 правонаступником БПП «Південна Лтд», визнано БПП «Південна Лтд» ліквідованим.

Ухвалою арбітражного суду Одеської області від 22 листопада 1999 року у справі № 963/2 за позовом ВАТ «Формак» м. Київ, ліквідовано БПП «Південна Лтд», затверджено ліквідаційний баланс (а. с. 52). БПП «Південна Лтд» () знято з реєстру 16 березня 2000 року (а. с. 17).

23 березня 2000 року ОСОБА_6 звернулася до Татарбунарської міської ради для прийняття рішення про визнання за нею права власності на частину нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_1 на звернення отримала 18 квітня 2000 року відмову, обґрунтовану відсутністю відомостей про належність БПП «Південна Лтд» вказаного нерухомого майна та реєстрацію такого згідно виданого на підставі договору купівлі-продажу свідоцтва про право власності на частину нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_2, на ім'я ОСОБА_9 (а. с. 55-56).

26 травня 2000 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 про визнання права власності на частину нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_1

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із встановлених у справі обставин, та, пославшись на сплату ОСОБА_6 кредиторської заборгованості БПП «Південна Лтд», визнання позивача згідно із судовим рішенням кредитором, ліквідацію підприємства тощо, дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_6 права власності на нерухоме майно - нежиле приміщення, що розташоване по АДРЕСА_2 вартістю 8 290 грн 48 коп. При цьому суди взяли до уваги, що ОСОБА_6 стала кредитором БПП «Південна Лтд» та його правонаступником, підприємство ліквідовано судовим рішенням 22 листопада 1999 року, знято з обліку 16 березня 2000 року; свідоцтво про право власності на спірне нерухоме майно було видано у 1995 році та зареєстровано за ОСОБА_9, яка була керівником підприємства; відповідач ОСОБА_9, на ім'я якої зареєстровано нерухоме майно, визнала позов та рішення суду не оскаржувала.

Однак такі висновки суду апеляційної інстанції є передчасними.

З матеріалів справи та доводів касаційної скарги ОСОБА_8 вбачається, що 26 листопада 1993 року вона спільно з ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15 за власні кошти заснували БПП «Південна Лтд», що підтверджується довідкою державного реєстратора реєстраційної служби Татарбунарського районного управління юстиції Одеської області (а. с. 17). ОСОБА_9 займала посаду директора підприємства, а вона, ОСОБА_8, - головного бухгалтера.

5 липня 1995 року ОСОБА_9 на підставі довіреності уклала договір купівлі-продажу частини нежилого приміщення, розташованого по АДРЕСА_2 Частина нежилого приміщення була придбана за спільні кошти підприємства, яке належить всім засновникам.

Згідно наказу від 17 липня 1997 року № 9 ОСОБА_9 була звільнена і тимчасово виконуючим обов'язки була призначена ОСОБА_10 Таким чином, на час пред'явлення даного позову до суду ОСОБА_7 не була директором та працівником підприємства, оскільки була звільнена. Указане свідчить про те, що ОСОБА_7 не була належним відповідачем у справі, оскільки не мала права розпоряджатися майном підприємства.

Відповідно до ст. 291 ЦПК України (редакція 1963 року, яка діяла до 21 червня 2001 року) передбачалося, що касаційна скарга на судове рішення (під судовим рішенням розуміється рішення суду першої інстанції) подається протягом 10 днів з наступного дня після проголошення рішення, чи з наступного дня після того, як призначено судом для ознайомлення з мотивованим рішенням.

Відповідно до п. 5 розділу 11 Перехідних положень до Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України» від 21 червня 2001 року № 2540-III рішення, які станом на 29 червня 2001 року набрали чинності, можуть бути оскаржені в касаційному порядку протягом трьох місяців.

Отже, при прийнятті апеляційної скарги, апеляційному суду необхідно було врахувати вказані вимоги і вирішити чи підлягає перегляду в апеляційному порядку зазначене рішення.

Таким чином, оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені апеляційним судом, то ухвала цього суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_8 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 8 вересня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

О.М. Ситнік Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко О.В. Ступак Головуючий Судді: