Справа № 629/2929/17
Номер провадження 2-о/629/113/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2017 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого судді Смірнової Н.А., за участю секретаря Андрієнко С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Лозова Харківської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа Лозівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області про встановлення факту родинних відносин та національного походження, -

в с т а н о в и в:

Заявники звернулися до суду з заявою про встановлення факту родинних відносин, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер їх бабуся ОСОБА_3. На даний час заявники звернулися до Лозівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про отримання документів в актових записах про народження щодо національності бабусі, але їм було запропоновано надати документи на підтвердження родинних відносин. При перевірці документів було виявлено, що в свідоцтві про народження померлої ОСОБА_3 її прізвище зазначено «ОСОБА_3», а в свідоцтві про укладення шлюбу вказано «ОСОБА_3», крім цього її дата народження вказана ІНФОРМАЦІЯ_1, а в пенсійному посвідченні дата народження померлої значиться ІНФОРМАЦІЯ_6. В зв'язку з вказаними розбіжностями в прізвищі та даті народження бабусі, заявники на даний час не мають можливості скористатися своїм правом на отримання довідки. В зв'язку з чим просять встановити факт родинних відносин між ними та їх бабусею ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5.

10 жовтня 2017 року заявник уточнили свої вимоги та просили встановити факт родинних відносин між ними та їх бабусею ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5. Крім цього просили встановити факт того, що їх бабуся ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 була єврейкою за національністю. Також просили встановити факт того, що вони є євреями за національністю В обґрунтування заявлених вимог зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер їх бабуся ОСОБА_3. На даний час заявники звернулися до Лозівський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про отримання документів в актових записах про народження щодо національності бабусі, але їм було запропоновано надати документи на підтвердження родинних відносин. При перевірці документів було виявлено, що в свідоцтві про народження померлої ОСОБА_3 її прізвище зазначено «ОСОБА_3», а в свідоцтві про укладення шлюбу вказано «ОСОБА_3», крім цього її дата народження вказана ІНФОРМАЦІЯ_1, а в пенсійному посвідченні дата народження померлої значиться ІНФОРМАЦІЯ_6. Також вказали, що їх бабуся ОСОБА_3 була по національності єврейкою, сповідувала юдаїзм, дотримувалася традицій цієї національності, але документи в яких би було зазначено національність бабусі відсутні, оскільки вони були знищені під час голокосту і гоніння єврейського народу в часи Другої світової війни. Для збереження себе і своїх рідних від смерті її рідними було знищено усі документи, які б підтверджували єврейську національність їх сім'ї. Зазначили, що їх бабуся, а також матір є етнічними євреями, вони виховувалися відповідно до єврейських традицій, підтримують стосунки зі своїми близькими родичами - євреями, святкують єврейські свята та вважають себе євреями.

Заявники в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, причину неявки суду не повідомили.

Представник заявників - адвокат Остапенко С.Ю. в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу за її відсутності та за відсутності її довірителів, на задоволенні уточнених заявлених вимог наполягає в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не з'явилася, але надала суду заяву в якій просила розглянути справу без участі представника, проти задоволення уточнених заявлених вимог не заперечує.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з положеннями ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За правилами ст. 234 ЦПК України, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до змісту роз'яснень, що містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду з вимогою про встановлення фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, тощо.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_3, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1, виданою міським відділом реєстрації актів цивільного стану № 4 Харківського обласного управління юстиції від 05.01.2006 року.

На даний час заявники звернулися до Лозівського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області з заявою про виправлення невідповідностей у актових записах про народження щодо національності померлої бабусі ОСОБА_3, але їм в цьому було відмовлено, оскільки не підтверджується факт родинних відносин між ними та померлою бабусею ОСОБА_3, так як в свідоцтві про народження померлої ОСОБА_3 її прізвище зазначено «ОСОБА_3», а в свідоцтві про укладення шлюбу вказано «ОСОБА_3», крім цього її дата народження вказана ІНФОРМАЦІЯ_1, а в пенсійному посвідченні дата народження померлої значиться ІНФОРМАЦІЯ_6, що унеможливлює встановити, що померла є бабусею заявників.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками заявників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвами про їх народження.

ОСОБА_6 є рідною донькою ОСОБА_3, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження № 8 від 05.04.2017 року, виданого Лозівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Як вбачається з посвідки про народження № НОМЕР_2 ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3, виданого районним РАЦС м. Лозова Харківської області 29.11.1955 року вбачається, що ОСОБА_3 29 листопада 1955 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_9 та після реєстрації шлюбу обрала його прізвище.

Згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4, виданого районним РАЦС м. Лозова Харківської області 12.06.1966 року вбачається, що ОСОБА_3 12 червня 1966 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_11 та після реєстрації шлюбу обрала його прізвище.

ІНФОРМАЦІЯ_7 у ОСОБА_3 народилася донька ОСОБА_6, про що свідчить витяг з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження № 8 від 05.04.2017 року, виданого Лозівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

Як вбачається з заяви у заявників по справі відсутні докази родинних відносин між ними та померлою бабусею ОСОБА_3.

Заявники не мають можливості підтвердити факт родинних відносин між ними та їх бабусею, але даний факт підтверджується іншими, зібраними доказами, які містяться в матеріалах справи.

Судом враховані норма ст. 3 СК України, яка вказує, що сім`ю складають особи, які проживають разом, мають спільні права та обов'язки.

Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, що й є ознаками сім`ї.

Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я - це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові, солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають однин одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя.

Таким чином зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин між ними та померлою бабусею ОСОБА_3.

Крім цього, суд задовольняє уточнені заявлені вимоги щодо встановлення факту національного походження з наступних підстав.

Статтею 256 ЦПК України, визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Вказана норма не передбачає можливості розгляду у порядку окремого провадження заяв про встановлення факту національності. Хоча зазначений перелік справ, не є вичерпним, проте із змісту зазначених вище норм вбачається, що суд може встановлювати факти, які тягнуть для заявника правові наслідки.

Згідно з ч. 2 вказаної статті, у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до вимог ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За ст. 4 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси виключно у спосіб, визначений Законом.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень ( ч.3 ст. 10 ЦПК України).

Виходячи із вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення суду, яке постановлено на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню для цих правовідносин, чи були порушені не визнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси,за захистом яких особа звернулась,а якщо були то ким.

Виходячи зі змісту ст. 58 ЦПК України, доказ повинен підтверджувати певну юридичну обставину та збігатися з відповідною обставиною в законодавчій нормі, на яку посилається позивач.

За приписами ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За такого, доказ несе в собі інформацію про обставини справи, з існуванням якої особа пов'язує виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків, а засіб доказування - сукупність окремих доказів, які за ЦПК України допустимі для доказування в конкретній справі.

Відповідно до ст. 300 ЦК України, фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 р. ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Відповідно до ст. 3 Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно з ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання.

Як визначено в ст. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні», громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Згідно з абз. 3 п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав.

На підставі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. Згідно п. 3 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин.

Статтею 8 Європейської Конвенції щодо захист у прав людини та основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб.

За практикою Європейського суду з прав людини, яка в Україні є джерелом права, поняття приватного життя та сфера дії ст. 8 Конвенції розповсюджується й на право фізичної особи на самоідентифікацію, в тому числі щодо визначення імені, релігійних переконань, статі тощо.

З цього вбачається, що поняття поваги до приватного життя може охоплювати й повагу до національної самоідентифікації особи. Як зазначається у п. 37 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гарнага проти України», хоча мета статті 8 Конвенції головним чином стосується захисту особи від свавільного втручання державних органів, вона не лише зобов'язує державу утриматися від такого втручання, але й покладає на неї позитивні зобов'язання, властиві дієвій повазі до приватного та сімейного життя. Якщо межі між позитивними та негативними зобов'язаннями держави за статтею 8 не можна визначити з достатньою точністю, то застосовні принципи, тим не менш, є подібними. В обох контекстах слід дотримуватись справедливого балансу, який потрібно встановити між конкуруючими інтересами особи та суспільства в цілому.

В порядку ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. Внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться за заявою: особи, щодо якої складено актовий запис; одного з батьків, опікуна, піклувальника дитини; опікуна недієздатної особи; спадкоємців померлого; представника органу опіки та піклування під час здійснення повноважень з опіки та піклування стосовно особи, яка має право на подання такої заяви.

Зміст особистого немайнового права, в силу ст. 271 ЦК України, становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя.

Поняття «національність» може мати різноманітні значення: юридично-правове, політичне, етнологічне, культурологічне, повсякденно-побутове тощо. Виходячи з загальнотеоретичних знань, національність - належність особи до певної нації чи народу.

Таким чином, визначення належності особи до певної національності є її особистим немайновим правом, яке нерозривно пов'язане з особою, і визначається за походженням одного з батьків.

Так, як вбачається з матеріалів справи, померла ОСОБА_3 була уроджена єврейкою, сповідувала юдаїзм, дотримуючись традицій цієї національності, всі документи, які б підтверджували її походження були знищені під час голокосту і гоніння єврейського народу в часи Другої світової війни. Заявники також виховувалися відповідно до єврейських традицій, сповідують юдаїзм, святкують єврейські свята та вважають себе євреями.

Відповідно до п. 2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року № 96/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актовому записі цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення, що передбачено ч. 2 ст. 256 ЦПК України, оскільки мати заявників ОСОБА_6 та бабуся ОСОБА_3 є євреями за національністю.

Положенням ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Керуючись ст.с. 57-61, 212-215, 218, 234, 256, 259 ЦПК України, ст. 300 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні», суд, -

в и р і ш и в:

Уточнені вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Лозова, Харківської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 є рідним онуком ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5.

Встановити, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка м. Лозова, Харківської області, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 є рідною онукою ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_5.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Харкові є за національністю єврейкою.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_1, який народився ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженець м. Лозова, Харківської області є за національністю євреєм по лінії своєї матері та бабусі - ОСОБА_3.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_2, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженка м. Лозова, Харківської області є за національністю єврейкою по лінії своєї матері та бабусі - ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.А.Смірнова