Справа № 635/1870/17
Провадження № 2-др/635/14/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2017 року

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

при секретарі - Антонян М.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в смт. Покотилівка Харківського району Харківської області заяву представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі № 635/1870/17 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходилась цивільна справа № 635/1870/17 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14 липня 2017 року позовну заяву ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини залишено без розгляду.

При постановленні рішення судом не було вирішено питання про розподіл витрат на правову допомогу, хоча таку заяву подавав представник відповідача.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином рекомендованою кореспонденцією, представник позивача надав заяву про перенесення слухання справи в зв'язку з службовим відрядженням.

Відповідач та її представник ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином рекомендованою кореспонденцією, але представником надано до суду заяву про розгляд питання за його відсутністю.

Неявка позивача та його представника, відповідача та його представника ОСОБА_2 не перешкоджає розгляду питання про ухвалення додаткового рішення, що відповідає положенням ч. 3 ст. 220 ЦПК України.

Враховуючи, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 635/1870/17, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 14.07.2017р. позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, залишена без розгляду згідно ч. 1 п. 5 ст. 207 ЦПК України, оскільки позивач подав таку заяву. (а.с.71).

При ухваленні рішення судом вирішено, що сплачена сума судового збору при зверненні до суду поверненню позивачу не підлягає відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат пов'язаних із розглядом справи належать також і витрати на правову допомогу.

Відповідачем при розгляді позову були понесені витрати по сплаті витрат на правничу допомогу, надану адвокатом ОСОБА_2 у розмірі 6500,00грн. на підставі договору № 24/6/17 від 24.06.2017р. та додаткової угоди № 1 до нього від 24.06.2017р., що підтверджується квитанцією № 0.0.794433631.1 від 26 червня 2017 року (а.с.62).

Відповідно до акту № 1 приймання-передачі наданих послуг від 29.06.2017р. за договором № 24/6/17 від 24.06.201 р. ОСОБА_1 підтвердила надання їй послуг з професійної правничої допомоги на суму 6400,00 грн. (а.с.63).

Згідно ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Конституційний Суд України у рішенні у справі про право на правову допомогу (N23-рп/2009 від 30 вересня 2009 року) зазначив, що гарантування кожному права на правову допомогу є не тільки конституційно-правовим обов'язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов'язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, тощо.

За положеннями ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 скористався своїм правом, наданим ст. 207 ЦПК України та залишив свої позовні вимоги без розгляду.

29 червня 2017 року представник відповідача ОСОБА_2 надав до суду заяву, відповідно до якої просив суд у разі ухвалення судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, стягнути з ОСОБА_3 понесені відповідачем витрати на правову допомогу (а.с.58-60).

Згідно положень п. 38, п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» відповідно до статті 89 ЦПК у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. В інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов'язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі пред'явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача. 48. Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Отже, чинне законодавство, а саме положення ст.ст. 79, 88 ЦПК України та Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», містять термін «правова допомога», як вид судових витрат, терміну «професійна правнича допомога», як виду судових витрат не передбачено діючим законодавством України.

Крім того, суд вважає, що погодинний розрахунок представником відповідача про надання правничої допомоги у даній справі та її вартості надто завищений, що не узгоджується зі складністю самої справи. Тож, враховуючи те, що дана справа по суті не розглядалась, розмір витрат на надання професійної правничої допомоги відповідачу адвокатом ОСОБА_2 є необґрунтованим і недоведеним.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

В розумінні ст. 220 ЦПК України, додаткове рішення ухвалюється у разі закінчення судового розгляду ухваленням рішення, а не постановленням ухвали без розгляду.

Крім того, при постановленні ухвали судом 14.07.2017р. вирішено питання про судові витрати. Сплачена сума судового збору при зверненні до суду поверненню позивачу не підлягає відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір».

Згідно п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України воно не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обов'язки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні. При порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з інших підстав суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає за необхідне відмовити в ухваленні у даній цивільній справі додаткового рішення.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 79, 88, 220 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні заяви представника відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі № 635/1870/17 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Перша Державна нотаріальна контора Харківського району Харківської області, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області.

Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів зі дня отримання копії ухвали суду.

Суддя Н.М. Токарєва