АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/3915/17 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про визнання особи такою, що втратила право користуванням жилим приміщенням
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Колтунової А.І., Щвецової Л.А.

за участю секретаря: Плахотнікової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, яка діє також в інтересах малолітнього ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Служба у справах дітей Дзержинського району м. Харкова, Відділ реєстрації місця проживання у Шевченківському районі м. Харкова Управління ведення реєстру територіальної громади Департаменту реєстрації Харківської міської ради, про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнання недійсним договору найму (оренди) квартири та виселення з житлового приміщення, та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, , ОСОБА_5 про визнання недійсним договору найму (оренди) квартири та виселення з житлового приміщення,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2016 ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що з 13.09.2016 року йому на праві власності належить квартира № 91, розташована в будинку № 1 по пр-ту Незалежності у Шевченківському районі м. Харкова. За вказаною адресою зареєстровано місце проживання відповідача ОСОБА_1 та її малолітнього сина ОСОБА_3 Реєстрація місця проживання вказаних осіб у належній йому квартирі порушує його права, як власника нерухомого майна та обмежує його у вільному володінні, користуванні та розпорядженні належним йому нерухомим майном.

Також, позивач зазначає, що 15.12.2006 між попереднім власником спірного житлового приміщення відповідачем ОСОБА_5 та АКБ «Форум» був укладений кредитний договір № 0255/06/12-N. Як забезпечення виконання позичальником зобовязань за вказаним договором, між ОСОБА_5 та АКБ «Форум» 15.12.2006 було укладено договір іпотеки 0255/06/12-N (І), згідно до якого в іпотеку банку було передано спірне житлове приміщення, розташоване за адресою : м. Харків, пр. Правди (Незалежності)АДРЕСА_1. На час укладення договору кредиту, а саме 15.12.2006 року, за вказаною адресою не було зареєстровано місце проживання будь-яких осіб, він, як правонаступник кредитора за вказаними договорами, згоди на використання, користування зазначеною квартирою ніяким особам не надавав. Однак 16.02.2016 між відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений договір найму (оренди) щодо спірного житлового приміщення, наявність якого перешкоджає позивачу у користуванні належним нерухомим майном.

Після уточнення позовних вимог ОСОБА_2 остаточно просив суд усунути перешкоди у здійсненні права власності нерухомим майном, шляхом визнання ОСОБА_1, малолітнього ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, визнати недійсним договір найму (оренди) квартири та виселити зазначених осіб з житлового приміщення з усіма членами їх родини.

23.03.2017 третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору найму (оренди) квартири та виселення з житлового приміщення, в якому просив суд визнати недійсним договір найму (оренди) квартири від 16.02.2016, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, разом з усіма доповненнями та додатками та виселити ОСОБА_4 разом з усіма мешканцями зі спірної квартири.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що він є власником вказаної квартири відповідно до договору купівлі-продажу від 17.02.2017 року, укладеного між ОСОБА_2 та ним. Зазначена квартира була ним отримана у власність без будь-яких обтяжень з боку третіх осіб, про що зазначено в договорі купівлі продажу, однак в подальшому йому стало відомо, що за вказаною адресою мешкає відповідач ОСОБА_4, який посилаючись на наявність договору оренди від 16.02.2016, відмовляється звільнити квартиру.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Визнано недійсним договір найму (оренди ) квартири від 16.02.2016, укладений між ОСОБА_5 (наймодавець) та ОСОБА_4 (наймач) щодо квартири за адресою : м. Харків, пр. Правди (на теперішній час Незалежності)АДРЕСА_2. Виселено з квартири № 91, розташованої в будинку № 1 по проспекту Незалежності у м. Харків Мельника ОСОБА_7 разом з усіма мешканцями без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судові витрати по 275 гривень 60 копійок з кожного. Стягнуто з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судові витрати по 320 гривень з кожного. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування вказаного рішення суду першої інстанції та про ухвалення нового рішення, яким просить у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_6 відмовити. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, зазначає, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу розпорядився спірною квартирою та відчужив її ОСОБА_6, а відтак втратив з 17.02.2017 року право звернення із позовом про усунення перешкод у користуванні майном та судового захисту своїх прав, оскільки вказане майно добровільно вибуло із його володіння.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, судова колегія знаходить, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 15.12.2006 року між акціонерним комерційним банком «Форум» (Кредитор) та ОСОБА_5 (Боржник) було укладено кредитний договір № 0255/06/12-N (Кредитний договір), відповідно до якого Кредитор надав Боржнику грошові кошти в сумі 34150,00 доларів США, а Боржник зобовязався повернути зазначені грошові кошти ну умовах Кредитного договору.

В забезпечення виконання зобовязань Боржника перед Кредитором, 15.12.2006 між акціонерним комерційним банком «Форум» та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № 0255/06/12-N (І) (далі Договір іпотеки), відповідно до якого Боржник передав в іпотеку Кредитору нерухоме майно двокімнатну квартиру № 91, що знаходиться в місті Харків, по проспекту Правди ( на теперішній час Незалежності ) , в будинку № 1.

Відповідно до довідки наданої ЖЕК Дільниця № 27 від 15.12.2006 року за адресою: АДРЕСА_3 відсутні зареєстровані особи.

За договором про відступлення прав вимоги № 114-Ф від 08.06.2016 року Публічне акціонерне товариство «Банк ФОРУМ» відступило на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» всі права Кредитора за кредитним договором № 0255/06/12-N від 15.12.2006 року.

Відповідно до Договору про відступлення прав за Іпотечним договором № 0255/06/12-N (І), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8, 15.12.2006, за реєстровим № 2083 від 08.06.2016 Публічне акціонерне товариство «Банк ФОРУМ» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «АНСУ» всі права Іпотекодержателя за договором іпотеки № 0255/06/12-N (І) від 15.12.2006.

Згідно до договору про відступлення прав вимоги № б/н від 24.06.2016 Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» відступило на користь ОСОБА_2 всі права Кредитора за кредитним договором № 0255/06/12-N від 15.12.2006 року.

Відповідно до договору про відступлення прав за Іпотечним договором № 0255/06/12-N (І) від 24.06.2016 року Товариство з обмеженою відповідальністю «АНСУ» відступило ОСОБА_2 всі права Іпотекодержателя за договором іпотеки № 0255/06/12-N (І) від 15.12.2006 року.

Згідно умов договору іпотеки від 15.12.2006 та закону України «Про іпотеку» в порядку стягнення заборгованості за Кредитним договором 13.09.2016 право власності на предмет іпотеки квартиру за адресою: м. Харків, пр. Незалежності (Правди) АДРЕСА_4, було зареєстровано за Кредитором ОСОБА_2.

17.02.2017 року, відповідно до договору купівлі-продажу право власності на квартиру за адресою: м. Харків, пр. Незалежності (Правди) АДРЕСА_4 перейшло від позивача ОСОБА_2 до третьої особи ОСОБА_6

Відповідно до довідки наданої КП «Жилкомсервіс» дільниця № 4 від 17.02.2017 за адресою: м. Харків, пр. Незалежності (Правди) АДРЕСА_4 зареєстровані особи відсутні.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Відповідно до ст. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Із змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що у задоволенні позову ОСОБА_2 в частині вимог, пред*явлених до ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина відмовлено.

Між тим, рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року ОСОБА_4 виселено з квартири № 91, розташованої в будинку № 1 по проспекту Незалежності у м. Харків разом з усіма мешканцями без надання іншого житлового приміщення.

Колегія суддів вважає, що із четвертого абзацу резолютивної частини рішення суду необхідно виключити слова «разом з усіма мешканцями», оскільки зазначене стосується неконкретного, а отже і необмеженого кола осіб, серед яких можуть бути і ОСОБА_1 та її неповнолітній син.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення в частині визнання недійсним договору найму та виселення ОСОБА_4, оскільки ОСОБА_5 та ОСОБА_4, права та обов*язки яких вирішено рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року це судове рішення не оскаржують.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право змінити рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 307, 309, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія судової палати,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року змінити.

Виключити із четвертого абзацу резолютивної частини рішення слова «разом з усіма мешканцями».

В іншій частині рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 квітня 2017 року залишити без змін.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Н.П.Пилипчук

Судді А.І. Колтунова

ОСОБА_9