Провадження №2-о/523/488/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" жовтня 2017 р.

Суворовський районний суд м. Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.

присяжних ОСОБА_1

ОСОБА_2

при секретарі Шевчук М.Є.

за участю прокурора Соломко О.Б.

лікаря ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду №15, цивільну справу за заявою комунальної установи «Одеський обласної медичний центр психічного здоровя» про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 а, кв.25, -

ВСТАНОВИВ

Комунальна установа«Одеський обласної медичний центр психічного здоровя» звернулася до суду із заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку ОСОБА_4 посилаючись на те, що останній було поставлено діагноз: «Шизофренія, параноїдна форма, зі стабільним дефектом». ОСОБА_4 рішенням суду було визнано недієздатною. Є інвалідом ІІ групи за психічним захворюванням безстроково. Хвора емоційно напружена, імпульсивна, схильна до агресивних дій, відчуває слухові галюцинації, висказує маячні ідеї переслідування, мислення грубо пошкоджено. На думку заявника ОСОБА_4 в силу свого психічного захворювання представляє небезпеку для себе та оточуючих.Даніобставини стали підставою для звернення до суду.

Вислухавши представника ООМЦПЗ, прокурора який вважав, що ОСОБА_4 не підлягає примусовій госпіталізації, заслухавши ОСОБА_4, якав судовому засіданні висловлювала маячні ідеї,агресивно поводилася по відношенню до лікаря та опікуна, а також її опікуна ОСОБА_5, яка просить позитивно вирішити питання про госпіталізацію, вивчивши надані документи, історію хвороби, суд вважає, що заява підлягає задоволенню за наступних підставах.

Згідно висновку комісії лікарів психіатрів ООМПЦЗ ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за своєю власною згодою 22 червня 2016р. була госпіталізованадо комунальної установи. Хворавиявляє ознаки стійкого психічного розладу, в звязку з чим їй був поставлений діагноз:«Шизофренія, параноїдна форма, зі стабільним дефектом».

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07 вересня 2017р. (справа № 521/10769/16-ц) ОСОБА_4 було визнано недієздатною, та її опікуном було призначено ОСОБА_5

Як встановлено судом ОСОБА_4 є інвалідом ІІ групи за психічним захворюванням. Хвора емоційно напружена, імпульсивна, схильна до агресивних дій, відчуває слухові галюцинації, висказує маячні ідеї переслідування, мислення грубо пошкоджено. Надане лікування не дало позитивного наслідку, хвора є агресивною та представляє небезпеку для себе та оточуючих. З пояснень лікаря психіатра убачається, що ОСОБА_4 перебуваючи в лікарні агресивно поводиться з оточуючими.

Вирішуючи питання щодо розгляду заяви, суд виходить з наступного обґрунтування.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Частина 2. ст. 28 Конституції України визначає, що жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу доки наявність такого розладу не буде встановлена на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатрична допомога надається на основі принципів законності, гуманності, додержання прав людини і громадянина, добровільності та відповідно до сучасного рівня наукових знань, необхідності й достатності заходів лікування з мінімальними соціально - правовими обмеженнями.

Статтею 7 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлюються підстави діагностики психічного розладу та лікування особи, яка страждає на психічний розлад. Забороняється визначати стан психічного здоров'я особи та встановлювати діагноз психічних розладів без психіатричного огляду особи, крім випадків проведення судово-психіатричної експертизи посмертно.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст.11 Закону України «Про психіатричну допомогу» психіатричний огляд проводиться з метою з'ясування: наявності чи відсутності в особи психічного розладу, потреби в наданні їй психіатричної допомоги, а також для вирішення питання про вид такої допомоги та порядок її надання. Рішення про проведення психіатричного огляду особи без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника приймається лікарем - психіатром за заявою, яка містить відомості, що дають достатні підстави для такого огляду. Із заявою можуть звернутись родичі особи, яка підлягає психіатричному огляду, лікар, який має будь - яку медичну спеціальність, інші особи.

Статтею 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлені вичерпні підстави примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу.

Так, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливо лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона:

вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих;

неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Інших правових підстав для примусової госпіталізації особи до психіатричного закладу законодавцем не передбачено.

Європейський Суд з прав людини у справі Winterwerpv. TheNetherlands, від 24 жовтня 1979, SeriesAno. 33, S:37 висловив свою позицію, зазначивши, що для того щоб були дотримані вимоги законності позбавлення свободи в сенсі ст. 5 S: 1 (е) Конвенції, повинні бути дотримані три основних принципи:

по - перше, госпіталізована особа має бути визнана з точки зору об'єктивних медичних показників такою, що страждає на психічне захворювання, за виключенням невідкладної психіатричної допомоги.

по-друге, захворювання має бути такого ступеню, щоб вимагати недобровільної госпіталізації.

по - третє, захворювання повинно продовжуватись на протязі періоду госпіталізації.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_4 поставлений діагноз тяжкого психічного захворювання, в силу якого вонавиявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї, суд вважає, щоїйнеобхідно надати психіатричну допомогу у примусовому порядку в умовах стаціонару для проходження курсу лікування.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2,14,22 Закони України «Про психіатричну допомогу» від 22.02.2000р., ст.ст. 279-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Заяву комунальної установи «Одеський обласної медичний центр психічного здоровя»про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку задовольнити. Надати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 психіатричну допомогу у примусовому порядку в умовах стаціонару комунальної установи «Одеський обласної медичний центр психічного здоровя» для проходження курсу лікування.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня його проголошення.

Суддя

Присяжні