Справа № 2/593/422/2017
У Х В А Л А

Бережанський районний суд Тернопільської області

"10" жовтня 2017 р. м. Бережани Тернопільської області

Суддя Бережанського районного суду Тернопільської області Німко Н.П., перевіривши в дотримання вимог ст.15 ЦПК України позовну заяву подану ОСОБА_1, як представником позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 сільської ради Бережанського району Тернопільської області, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 про зобовязання відповідача погодити межі земельної ділянки та передати земельну ділянку у власність,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1, діючи як представник позивача ОСОБА_2, звернувся до Бережанського районного суду, як до суду загальної юрисдикції із позовом до відповідача ОСОБА_3 сільської ради Бережанського району Тернопільської області, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 із вимогами постановити рішення, яким зобовязати ОСОБА_3 сільску раду Бережанського району погодити межі земельної ділянки та передати у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,27 га для будівництва і обслуговування житлового будинку в розмірі 0,21 га та ведення особистого селянського господарства 0,06 га.

Вивчивши подану заяву, суд вважає, що провадження за згаданою заявою не може бути відкрите, оскільки заявлені вимоги не належить розглядати судом в порядку цивільного судочинства, виходячи з наступного.

Так, у позові зазначено, що рішенням сесії Шибалинстької сільської ради №-54 від 17 березня 2016 року ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення технчної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі ( на місцевості) з уточненням їх розмірів та цільового призначення площею 0,27 га в тому числі для будівництва і обслуговування житлового будинку 0,21 га та ведення особистого селянського господарства 0,06 га. Така технічна документація була виготовлена землевпорядною організацією, однак визначені у цій документації межі земельної ділянки відмовився погодити суміжній землекористувач ОСОБА_4 і комісійно погодити межі земельної ділянки відмовилася сільська рада. У подальшому 30 червня 2017 року представник позивача звернувся із заявою до відповідача стосовно створення землеьної комісії для погодження меж земельної ділянки згідно розробленої землевпорядною організацією документації, однак на його заяву отримана відмова. Як вбачається із доданого до позову рішення №-279 від 20 липня 2017 року, ОСОБА_3 сільська рада, розглянувши заяву представника ОСОБА_2 ОСОБА_1 про створення комісії із вирішення земельних питань і спорів і встановлення (погоддження) зазначених у документації меж земельної ділянки, які він предявив і на яку претендує ОСОБА_2, вирішено відмовити у задоволенні такої заяви і рекомендовано ОСОБА_2 і ОСОБА_4 вирішити даний спір згідно глави 17 Земельного кодексу України про добросусідство. У разі незгоди спірне питання вирішувати у судовому порядку.

Виходячи із змісту зявлених вимог, суд вважає, що позовні вимоги по своїй суті фактично є повязані із оскарженням рішення та бездіяльності ОСОБА_3 сільської ради Бережанського району Тернопільської області з приводу фактичної відмови у розгляді заяви про погодження ОСОБА_5 технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з уточненням їх розмірів та цільового призначення та фактичного не погодження меж земельної ділянки в натурі(на місцевості) з уточненням їх розмірів та цільового призначення, які визначені у такій документації.

З урахуванням ст.ст. 1,3,15 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають, зокрема, з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 2 КАС України завданням адміністративного судочинства визначає захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій (далі - суб'єкт владних повноважень).

З огляду на положення статей З, 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема, спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цього суб'єкта, відповідно прийнятих або вчинених ним при здійсненні владних управлінських функцій.

Таким чином, до адміністративної відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один із його учасників - суб'єкт владних повноважень, здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.

Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового, особистого інтересу суб'єкта.

Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило майнового) певного суб'єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб'єкта владних повноважень.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України цивільні права та інтереси суд може захистити в спосіб визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Земельний кодекс України є, зокрема, тим актом цивільного законодавства, який передбачає підставою виникнення цивільних прав та обов'язків акти органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування.

Так, відповідно до частин другої та третьої статті 78 ЗК України право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності Згідно з частиною першою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

За статтею 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або у користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, через які також згідно зі статтями 83, 84 ЗК України набувається та реалізується право комунальної власності на землю та право державної власності на землю. Комунальною власністю є землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ міст, в державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Статтею 80 ЗК України установлено, що самостійними суб'єктами права власності на землю є, зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності, а також держава, яка реалізує це право через відповідні органи державної влади, - на землі державної власності

Конституційний Суд України в пункті 4 мотивувальної частини Рішення від 16 квітня 2009 року № 7-рп/2009 (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) зазначив, що органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. До ненормативних належать акти, які передбачають конкретні приписи, звернені до окремого суб'єкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію фактом їхнього виконання.

З урахуванням такого висновку Конституційного Суду України та з огляду на положення статті 11 ЦК України, статей 78, 116, 122 ЗК України, в зв'язку з прийняттям суб'єктом владних повноважень ненормативного акта виникають правовідносини, пов'язані з реалізацією певних суб'єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, зокрема, в сфері земельних правовідносин відповідний ненормативний акт слугує підставою виникнення, зміни або припинення конкретних прав та обов'язків фізичних і юридичних осіб приватного права.

За таких обставин рішення суб'єкта владних повноважень у сфері земельних відносин, яке має ознаки ненормативного акта та вичерпує свою дію після його реалізації, може оспорюватися з точки зору його законності, а вимоги про визнання рішення незаконним - розглядатися в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо за результатами реалізації рішення у фізичної чи юридичної особи виникло право цивільне й спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов, мають приватноправовий характер. У такому випадку вимога про визнання рішення незаконним може розглядатися як спосіб захисту порушеного цивільного права за статтею 16 ЦК України та пред'являтися до суду для розгляду в порядку цивільного або господарського судочинства, якщо фактично підґрунтям і метою пред'явлення позовної вимоги про визнання рішення незаконним є оспорювання цивільного речового права особи (зокрема й права власності на землю), що виникло в результаті та після реалізації рішення суб'єкта владних повноважень.

Вказане є правовою позицією Верховного суду України, висловленою у Постанові від 16.12.2015 року справа №6-2510цс15, прийнятій в порядку п.1 ч.І ст. 355 ЦПК України та є обов'язковою до застосування.

Як вже зазначено вище, із заявлених вимог, суб'єктного складу сторін та підстав позову, спірні правовідносини, на яких ґрунтується позов не мають приватноправового характеру, підґрунтям і метою пред'явлення позовних вимог не є оспорювання цивільного речового права особи, оскільки таке не виникло та вимоги не є способом захисту цивільного права.

А тому, слід вважати, що даний позов подано з підстав, на думку позивача, невідповідності оскаржуваного рішення органу місцевого самоврядування вимогам закону та безпідставності непогодження меж та фактичного невизнання права особи на виділення та отримання земельної ділянки у власність, тобто у можливості вирішувати питання про набуття в майбутньому цивільного права.

Враховуючи вказане, суд вважає, що даний спір повинен вирішуватися порядку адміністративного судочинства.

Згідно ч.п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у судах у порядку цивільного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що провадження за згаданим позовом не може бути відкрите, оскільки заявлені вимоги підлягають вирішенню в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства.

З огляду на вищевикладене, керуючись п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за позовною заявою поданою ОСОБА_1, як представником позивача ОСОБА_2 до відповідача ОСОБА_3 сільської ради Бережанського району Тернопільської області, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_4 про зобовязання відповідача погодити межі земельної ділянки та передати земельну ділянку, оскільки заявлені вимоги не належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

Розяснити про право звернення із заявленими вимогами в порядку адміністративного судочинства.

На ухвалу суду може бути апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня її отримання до Тернопільського обласного апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області, як суд першої інстанції, який ухвалив оскаржувану судову ухвалу.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_6