Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 листопада 2017 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Мацунича М.В.

суддів: Куштана Б.П., Джуга С.Д.

з участю секретаря: Сочка І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2 на заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» (далі по тексту ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № MKMOGА від 10.01.2011 року ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 85682,13 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобовязання за Договором та угодою виконав у повному обсязі, а саме, надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідач зобовязань за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 17.07.2015 року має заборгованість - 72975,67 грн., яка складається з наступного:

- 60848,84 грн. - заборгованість за кредитом;

- 7394,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 932,94 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

- 86,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором;

а також штрафи відповідно до Договору:

- 250,00 грн. штраф (фіксована частина).

- 3463,13 грн. - штраф (процентна складова).

Зобов'язання за Договором MKMOGА забезпечено:

- Договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_8 в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором ОСОБА_4; Договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_6 в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором ОСОБА_4; Договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_7 в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором ОСОБА_4 та Договором поруки, укладеним з поручителем ОСОБА_1 в забезпечення виконання зобовязань за кредитними договором ОСОБА_4. Посилаючись на викладене, просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором у розмірі 72975,67 грн..

Заочним рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2015 року даний позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 72975,67 грн..

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 06.09.2016 року, заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду, залишено без задоволення.

На дане рішення представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. В обґрунтування скарги посилається на те, що позивачем неправильно сплачено судовий збір та надано сфальшовану квитанцію про його сплату, доказів зарахування суми судового збору до Держбюджету немає. Більше того, незрозумілим є солідарне стягнення судового збору оскаржуваним рішенням. Вказує, що банком не надано належних доказів видачі кредитних коштів позичальнику ОСОБА_4 На підтвердження своїх вимог банком надано лише копії договорів у нечитабельному виді, які не можуть вважатися належними доказами та є фальшивими. Вважає, що суд повинен був залишити позов без розгляду, оскільки позовна заява від імені ПАТ КБ «ПриватБанк» підписана ОСОБА_9, однак в матеріалах справи відсутні документи на підтвердження його повноважень, так-як долучена до справи довіреність не завірена належним чином. Вказує, що кредитний договір укладено з ПАТ КБ «ПриватБанк», а тому, незрозумілим є те на яких підставах на всіх документах стоїть печатка Філії «Закарпатського головного управління ПАТ КБ «ПриватБанк» і крім того печатка одного із співробітників на якій вказано «Документ дійсний тільки за підписом ОСОБА_9 №1». Вважає, що наданий банком розрахунок заборгованості не є належним доказом та викликає сумніви і є фальшивим. Крім того, даний розрахунок не підтверджений жодними бухгалтерськими документами. Також посилається на те, що порука є припиненою, оскільки банком збільшено процентну ставку без згоди поручителя. Крім того, порука припинилася в силу приписів ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до приписів ч.ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.01.2011 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №MKMOGА згідно якого ОСОБА_4 отримав кредит у розмірі 85682,14 грн. під 1,67 % на місяць з кінцевим строком повернення по 10.05.2024 року (а.с. 20-26).

У забезпечення виконання зобов'язання за Договором №MKMOGА між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_1 було укладено чотири договори поруки від 10.01.2011 року (а.с. 34-41).

Відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_4 за кредитним договором №MKMOGА станом на 17.07.215 року становить суму 72975,67 грн., і така складається з наступного: 60848,84 грн. - заборгованість за кредитом; 7394,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 932,94 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 86,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина), та 3463,13 грн. - штраф (процентна складова), (а.с. 6-13).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з його доведеності та обґрунтованості. При цьому суд стягнув заборгованість солідарно з усіх пяти відповідачів.

Однак з даним висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів, виходячи з наступного.

Колегія суддів, відхиляє посилання апелянта на сплату позивачем судового збору в неповному обсязі, оскільки згідно чинної на момент предявлення позову (серпень 2015 року) редакції ст. 4 ЗУ «Про судовий збір» ставка судового збору за подачу позову майнового характеру становила 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Позивачем сплачено судовий збір у розмірі 729,76 грн., що рівно 1 відсотку від ціни позову і така сума не менша від 0,2 розміру мінімальної заробітної плати станом на 01.01.2015 року (1218 * 0,2 = 243,6). Тобто, судовий збір сплачено позивачем у повному обсязі. Крім того, щодо даної обставини, а також з приводу посилання апелянта на інші недоліки позовної заяви, колегія суддів констатує, що перевірка відповідності позовної заяви приписам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, належить до компетенції суду першої інстанції. У разі якщо судом відкрито провадження по справі та ухвалено рішення по суті позовних вимог, то певні недоліки позовної заяви самі по собі не можуть бути підставою для зміни чи скасування такого рішення, судом апеляційної інстанції. За таких обставин, вказані доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Також необґрунтованим є посилання апелянта на наявність підстав для залишення позову без розгляду через відсутність у ОСОБА_9, який підписав позовну заяву, відповідних повноважень зважаючи на наступне.

Так, в матеріалах справи наявна копія довіреності ПАТ КБ «ПриватБанк», якою уповноважено ОСОБА_9 представляти інтереси банку в органах державної влади, в тому числі й судах (а.с. 50, 51). Колегія суддів погоджується, що даний документ не в повній мірі відповідає приписам ст. 42 ЦПК України, оскільки такий не є оригіналом та не являється засвідченою суддею копіює, як це вимагає частина 5 вказаної норми. Разом з тим, на обох сторінка копії вказаної довіреності проставлена мокра печатка ПАТ КБ «ПриватБанк», що підтверджує її легітимність. Тобто, в даному випадку скасування рішення суду на підставі п. 2 ч. 1 ст. 207, ст. 310 ЦПК України, з таких формальних підстав, суперечитиме принципу розумності цивільного процесу, а тому, дані доводи апеляційної скарги також підлягають відхиленню.

Відхиляє колегія суддів і доводи апеляції щодо наявності на всіх документах печатки Філії «Закарпатського головного управління ПАТ КБ «ПриватБанк» та печатки одного із співробітників на якій вказано «Документ дійсний тільки за підписом ОСОБА_9 №1», оскільки зі змісту укладених договорів поруки та кредитного договору вбачається, що такі укладалися в м. Ужгород в Закарпатському головному управлінні ПАТ КБ «ПриватБанк», відомості про яке додатково вказані у реквізитах сторін. Таким чином, скріплення укладених договорів саме печаткою Філії «Закарпатського головного управління ПАТ КБ «ПриватБанк» є абсолютно зрозумілим та логічним, позаяк філія є відокремленим підрозділом юридичної особи, що здійснює усі або частину її функцій на відповідній території. Оскільки, філія вправі мати свою окрему печатку, то укладені такою філією договори правомірно скріплюються такою печаткою. Кожну з наданих позивачем копій документів скріплено мокрою печаткою ПАТ КБ «ПриватБанк». При цьому, апелянт помилково вважає, що така печатка є особистою печаткою ОСОБА_9 як фізичної особи, оскільки в даній печатці відображено всі необхідні реквізити ПАТ КБ «ПриватБанк» як юридичної особи, а відтак, дана печатка є саме печаткою ПАТ КБ «ПриватБанк». Та обставина, що на печатці додатково зазначено, що «Документ дійсний тільки за підписом ОСОБА_9О.» жодним чином не спростовує дану обставину. Вказане лише свідчить, що така печатка призначена для завірення копій документів ПАТ КБ «ПриватБанк» вказаною особою. Крім того, зазначене додатково підтверджує повноваження ОСОБА_9 як представника банку.

З приводу твердження апелянта щодо неналежності як доказу наданого банком розрахунку, його сумнівності та фальшивості, слід зазначити наступне.

Одним із принципів цивільного судочинства є змагальність сторін, згідно якого сторона обґрунтовуючи свої вимоги надає суду певні докази. Протилежна сторона, у разі заперечення таких обставин, надає суду також своє обґрунтування, в тому числі щодо неналежності певного доказу по справі.

Разом з тим, представник апелянта, заперечуючи наданий банком розрахунок, не надав жодного обґрунтування в чому полягає неправильність такого розрахунку чи не відповідність його умовам укладеного договору, зокрема апелянтом не надано суду відповідного контррозрахунку. Вказуючи на сумнівність та фальшивість розрахунку, представник апелянта також не навів відповідного обґрунтування. В апеляційній скарзі з даного приводу фактично наведено лише відповідні процесуальні норми. При цьому посилання апелянта на ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» є безпідставним, оскільки даний закон не регулює правовідносини, що виникли між сторонами. Розрахунок боргу не є господарською операцією, а є лише одним із доказів, який оцінюється судом нарівні з іншими. Тобто, дані доводи апеляційної скарги також підлягають відхиленню.

Безпідставним є й посилання апелянта на припинення поруки внаслідок підняття банком відсоткової ставки, оскільки з розрахунку заборгованості вбачається, що банком не піднімалась відсоткова ставка. Така була сталою протягом всього періоду і становила розмір 20,04 % річних, що відповідає умовам договору (1,67 * 12 = 20,04).

Не бере до уваги колегія суддів і доводи апеляційної скарги стосовно відсутності доказів на підтвердження видачі ОСОБА_4 кредитних коштів, оскільки в процесі апеляційного розгляду, апеляційним судом задоволено клопотання представника апелянта про витребування доказів, на виконання чого ПАТ КБ «ПриватБанк» надано видатковий касовий ордер від 10.01.2011 року, який підтверджує факт видачі ОСОБА_4 кредитних коштів на суму 61468 грн., і саме вказана сума підлягала видачі позичальнику через касу згідно п.8.1 Кредитного договору. Крім того, на думку колегії суддів, апелянт, як поручитель по кредитному договору, та особа яка не має жодного відношення до отримання кредитних коштів, не вправі оспорювати дану обставину, зважаючи на те, що боржник ОСОБА_4 не заперечує факт видачі йому кредитних коштів.

З приводу всіх доводів апеляційної скарги щодо припинення поруки колегія суддів констатує наступне.

Так, безпідставним є твердження апелянта про припинення поруки згідно приписів ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки з матеріалів справи не вбачається, що мало місце збільшення обсягу відповідальності боржника. Твердження апелянта про збільшення банком відсоткової ставки спростовується розрахунком заборгованості, з якого вбачається, що за весь період користування кредитними коштами відсоткова ставка не збільшувалась та була рівна 20,04% річних, що відповідає п.8.1 Кредитного договору.

Також на думку колегії суддів відсутні підстави для припинення поруки згідно ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Згідно із положеннями частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого у договорі поруки.

Судом встановлено, що пункт 12 усіх чотирьох договорів поруки, укладених між ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» від 10 січня 2011 року, передбачає припинення поруки після закінчення пяти років із дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором.

У звязку із тим, що зобовязання боржником ОСОБА_4 не виконувались, ОСОБА_3 у липні 2015 року направляв вимогу боржнику та поручителям щодо погашення заборгованості на протязі 5 днів з моменту отримання такої, з попередженням про дострокове стягнення всієї заборгованості у разі ігнорування такої. Вказане свідчить про те, що банком було реалізовано право вимоги дострокового виконання основного зобовязання.

Відтак, настання строку виконання основного зобовязання необхідно обчислювати з липня 2015 року.

Враховуючи те, що кредитор звернувся з позовом у вересні 2015 році, тобто в межах передбаченого договором поруки пятирічного строку (в тому числі й щодо кожного з ануїтетних платежів), твердження апелянта про припинення поруки є помилковим.

Аналогічного парового висновку дійшов ВСУ у своїй Постанові №6-15цс16 від 03.02.2016 року.

При цьому, колегія суддів не бере до уваги всі посилання апелянта на інші Постанови ВСУ оскільки в них Верховний Суд України дійшов висновку про припинення поруки (в цілому чи в частині платежів) внаслідок пропуску банком шестимісячного строку для предявлення вимоги до поручителя по договорам поруки умовами яких не було встановлено строку закінчення поруки. У даному ж випадку, строк припинення поруки визначено п. 12 договорів поруки, а саме - пять років з дня настання терміну повернення кредиту. Тобто, в даних справах різні фактичні обставини, у звязку з чим усі наведені в тексті апеляційної скарги Постанови ВСУ не підлягають застосуванню до даних правовідносин у переглядаємій апеляційним судом справі.

Разом з тим, на думку колегії суддів при вирішенні даної справи судом допущено неправильне застосування норм матеріального права, що є підставою для виходу за межі апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції.

Статтею 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

За змістом договору поруки поручитель та боржник відповідають перед банком як солідарні боржники.

При цьому, умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Висновок суду першої інстанції про наявність безумовних підстав для задоволення позову в межах заявлених позовних вимог, а саме, стягнення солідарно з поручителів суми заборгованості за кредитним договором не узгоджується з вимогами статті 554 ЦК України та умовами договорів поруки.

Норми закону, якими регулюються правовідносини поруки, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

Встановлено, що кожен з поручителів окремо поручився відповідати перед кредитором разом з позичальником як солідарний боржник. Також, умовами договорів поруки передбачено право кредитора предявити свої вимоги безпосередньо поручителю.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлено солідарної відповідальності поручителів між собою, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України, відсутні.

Подібного висновку дійшов ВСУ у своїй Постанові від 24.06.2115 року № 6-255цс15.

Суд першої інстанції вказаного не врахував та безпідставно стягнув солідарно заборгованість з усіх відповідачів одночасно, а тому, дане рішення суду, відповідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Крім того, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо безпідставності стягнення судом солідарно судового збору, оскільки стягнення судового збору в солідарному порядку з відповідачів не відповідає чинному законодавству.

В даному випадку, сплачений позивачем судовий збір за предявлення позову в розмірі 729,76 грн. слід стягнути в рівних частках з кожного з відповідачів, тобто по 145,95 грн. з кожного.

Ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 12.01.2017 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 802,73 грн. до вирішення справи апеляційним судом, а.с. 164-165. Оскільки, апеляційну скаргу задоволено частково, а позовні вимоги задоволено повністю, то зазначену суму судового збору за подачу апеляційної скарги слід стягнути з ОСОБА_1 на користь держави.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 543 і 559 ЦК України, статтями 88, 303, 307, 309, 313, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд,

рішив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє ОСОБА_2, задоволити частково.

Заочне рішення Ужгородського міськрайонного суду від 10 грудня 2015 року скасувати та ухвалити в справі нове рішення суду про задоволення позову.

Стягнути солідарно із ОСОБА_4 (88000, м. Ужгород, вул. Ольбрахта, 15, ідентифікаційний код НОМЕР_1) та ОСОБА_8 (88000, м. Ужгород, вул. Ольбрахта, 15, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором № MKMOGА, яка станом на 17.07.2015 року становить суму 72975 (сімдесят дві тисячі девятсот сімдесят пять) гривень 67 (шістдесят сім) копійок та складається з наступного: 60848,84 грн. - заборгованість за кредитом; 7394,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 932,94 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 86,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 3463,13 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути солідарно із ОСОБА_4 (88000, м. Ужгород, вул. Ольбрахта, 15, ідентифікаційний код НОМЕР_1) та ОСОБА_6 (88000, м. Ужгород, вул. Ольбрахта, 15, ідентифікаційний код НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором № MKMOGА, яка станом на 17.07.2015 року становить суму 72975 (сімдесят дві тисячі девятсот сімдесят пять) гривень 67 (шістдесят сім) копійок та складається з наступного: 60848,84 грн. - заборгованість за кредитом; 7394,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 932,94 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 86,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 3463,13 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути солідарно із ОСОБА_4 (88000, м. Ужгород, вул. Ольбрахта, 15, ідентифікаційний код НОМЕР_1) та ОСОБА_7 (88000, м. Ужгород, вул. Богомольця, 12/14, ідентифікаційний код НОМЕР_4) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором № MKMOGА, яка станом на 17.07.2015 року становить суму 72975 (сімдесят дві тисячі девятсот сімдесят пять) гривень 67 (шістдесят сім) копійок та складається з наступного: 60848,84 грн. - заборгованість за кредитом; 7394,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 932,94 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 86,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 3463,13 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути солідарно із ОСОБА_4 (88000, м. Ужгород, вул. Ольбрахта, 15, ідентифікаційний код НОМЕР_1) та ОСОБА_1 (88000, м. Ужгород, вул. Богомольця, 12/14, ідентифікаційний код НОМЕР_5) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) заборгованість за кредитним договором № MKMOGА, яка станом на 17.07.2015 року становить суму 72975 (сімдесят дві тисячі девятсот сімдесят пять) гривень 67 (шістдесят сім) копійок та складається з наступного: 60848,84 грн. - заборгованість за кредитом; 7394,66 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 932,94 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 86,10 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 250,00 грн. штраф (фіксована частина); 3463,13 грн. - штраф (процентна складова).

Стягнути із ОСОБА_4 (88000, м. Ужгород, вул. Ольбрахта, 15, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір у розмірі 145,95 грн.

Стягнути із ОСОБА_8 (88000, м. Ужгород, вул. Ольбрахта, 15, ідентифікаційний код НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір у розмірі 145,95 грн.

Стягнути із ОСОБА_6 (88000, м. Ужгород, вул. Ольбрахта, 15, ідентифікаційний код НОМЕР_3) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір у розмірі 145,95 грн.

Стягнути із ОСОБА_7 (88000, м. Ужгород, вул. Богомольця, 12/14, ідентифікаційний код НОМЕР_4) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір у розмірі 145,95 грн.

Стягнути із ОСОБА_1 (88000, м. Ужгород, вул. Богомольця, 12/14, ідентифікаційний код НОМЕР_5) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, ) судовий збір у розмірі 145,95 грн., та на користь держави судовий збір у розмірі 802,73 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Суддя-доповідач

Судді