Справа № 740/4069/16-ц Провадження № 22-ц/795/1815/2017 Суддя у I інстанції Олійник В. П.
Категорія: цивільна Доповідач-суддя ОСОБА_1
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

24 жовтня 2017 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

голови судового засідання - судді Кузюри Л.В.,

суддів: Вінгаль В.М., Губар В.С.,

з участю секретаря судового засідання Шапко В.М.,

відповідача ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4 на заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 червня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення та відшкодування моральної шкоди,

У С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 року ОСОБА_5 звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення та відшкодування моральної шкоди.

Вимоги мотивував тим, що він є співвласником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, співвласником іншої 1/2 частини є відповідач ОСОБА_2 У вказаній квартирі проживає та зареєстрований відповідач ОСОБА_4, який є сином позивача та ОСОБА_2 Втім, позивач не може користуватись даною квартирою, оскільки відповідачі чинять перешкоди у здійсненні ним права власності, а саме, не впускають до квартири, його син, ОСОБА_4, спричиняє йому тілесні ушкодження. Крім того, позивач просив відшкодувати моральну шкоду з ОСОБА_2 в сумі 20 000 грн., з ОСОБА_4 30 000 грн., посилаючись на те, що вказані обставини щодо усунення перешкод у користуванні квартирою спричинили йому фізичний біль, душевні страждання, приниженні честі та гідності протягом тривалого часу.

Заочним рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 червня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_2, ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_5 у користуванні АДРЕСА_2.

Вселено ОСОБА_5 до квартири АДРЕСА_3.

Стягнуто користь ОСОБА_5моральне відшкодування з ОСОБА_2 в сумі 2 000 грн., з ОСОБА_4 - 3000 грн. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 просять скасувати зазначене рішення суду, посилаючись на те, що воно постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 посилались на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог позивача, оскільки жодних доказів на підтвердження створення ОСОБА_5 перешкод у користуванні квартирою суду представлено не було. Зазначають, що процесуальні документи органів внутрішніх справ, на які позивач посилається як на підставу своїх позовних вимог, не є належними та допустимими доказами винуватості дій відповідачів, вчинених щодо позивача, спричинення йому моральних страждань, оскільки така вина може бути встановлена лише у визначений законом спосіб та на підставі судового рішення.Стверджували про те, що позивач має інше місце проживання та іншу сім»ю, не проживає у квартирі з власної волі, однак зловживає спиртними напоями і у такому стані час від часу приходить до квартири та вчиняє сварки, а також звертається з безпідставними заявами до поліції

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення ОСОБА_2, представника відповідачів ОСОБА_3В та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд знаходить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виник спір з приводу користування вказаною квартирою, та посилався на постанову Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 28 травня 2011 року, висновок Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 06 грудня 2013 року, висновки Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 09 грудня 2013 року та від 04 вересня 2015 року.

Зазначені докази було визнано судом першої інстанції належними та допустимими, відносно вимог позивача про наявність для нього перешкод у користуванні власністю зі сторони відповідачів. У звязку з тим, що дії відповідачів спричинили позивачу моральні страждання, які полягають у порушенні прав власника на нерухоме майно, неможливості користуватись належною власністю, із врахуванням засад розумності, виваженості та справедливості, суд стягнув моральну шкоду з ОСОБА_2 у сумі 2000 грн. та з ОСОБА_4 3000 грн.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується апеляційний суд, оскільки вони не ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Положеннями ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим з точки зору повного і всебічного зясування обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених відповідними доказами, та вирішення справи згідно із законом.

З матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_5 є власником ? частини квартири АДРЕСА_4, іншим власником ? частини квартири є ОСОБА_2 (а.с.32-34)

У вказаній квартирі зареєстровані ОСОБА_5 (а.с.7зворот), ОСОБА_2 (а.с.48) та їх повнолітній син ОСОБА_4 (а.с.47)

Позовні вимоги ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні квартирою ґрунтуються на тому, що відповідачі чинять йому перешкоди в користуванні квартирою, ОСОБА_4 спричиняє тілесні ушкодження, через що він позбавлений можливості користуватись власністю.

На підтвердження вказаних обставин позивачем було долучено до матеріалів справи постанову Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 28.05.2011 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ст. 185, 296 КК України на підставі п. 2 ст. 6 КПК України (а.с.15), висновок Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 06.12.2013 року на письмову заяву ОСОБА_5 про прийняття мір реагування до ОСОБА_2, яка не пускає його до квартири (а.с.16); висновок Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 09.12.2013 року на письмову заяву ОСОБА_5 про те, що його син ОСОБА_4 вчинив з ним сварку та вдарив (а.с. 17), висновок Ніжинського МВ УМВС України в Чернігівській області від 11.09.2015 року на письмову заяву ОСОБА_5 про те, що його син ОСОБА_4 вчинив з ним сварку не пускає його до квартири (а.с.18).

Втім, висновок суду про те, що вказані докази є належними та допустимими, підтверджують наявність з вини відповідачів перешкод для позивача у користуванні належною йому власністю, суперечить положенням ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України, підставами звільнення від доказування, поміж інших, є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, а також вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які є обов»язковими для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Подані позивачем процесуальні документи органів внутрішніх справ не є такими рішеннями, які можна вважати підставами для звільнення позивача від доказування, відповідно до ст. 61 ЦПК України, натомість інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позивачем подано не було.

Разом з тим, відповідачі заперечували вчинення жодних неправомірних дій щодо позивача, на підтвердження чого ними було подано апеляційному суду характеристики, видані за місцем проживання , та за їх клопотанням було допитано свідка ОСОБА_6, який працює головою правління ЖБК «Пасейдон» та одночасно є мешканцем сусідньої квартири, який в судовому засіданні засвідчив про те, що відповідачі позитивно характеризуються , не чинять позивачеві жодних перешкод у користуванні квартирою, останній же вживає алкогольні напої, до нього жодного разу з приводу наявності спору між мешканцями або перешкод не звертався.

Зважаючи на зазначене, висновок суду про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та відшкодування моральної шкоди суперечить матеріалам справи та приписам закону.

Враховуючи наведені обставини, рішення суду першої інстанції не можна вважати законним та обґрунтованим, як це вимагається правилом ст. 213 ЦПК України, воно підлягає скасуванню, з постановленням апеляційним судом нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог через їх недоведеність позивачем.

Відповідно до припису ч. 1 ст. 88 ЦПК України, в порядку розподілу судових витрат, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_4 підлягають стягненню витрати, понесені на сплату судового збору при зверненні з апеляційною скаргою у сумі по 1212 грн. 64 коп. кожному.

Керуючись ст. 16, 23, 386, 391 ЦК України, ст. 88, 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 09 червня 2017 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності, вселення та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_4 судові витрати, понесені ними при зверненні з апеляційною скаргою, в сумі по 1212 (одна тисяча двісті дванадцять) грн. 64 коп. кожному.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Голова судового засідання: Судді: