Провадження № 2/761/6800/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

11 жовтня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2017 року ОСОБА_2 (далі по тексту - позивач) звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом Державного підприємства «Науково-дослідний та проектно-вишукувальний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» (далі по тексту - відповідач), відповідно до якого просив стягнути на свою користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 497, 59 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 15 267, 56 грн. та компенсацію (інфляційні втрати) в розмірі 2 806, 52 грн., а всього 35 571, 67 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 08.08.2011 працював у відповідача на посаді в.о. начальника відділу вузлів і станцій. Наказом № 143/к від 31.08.2016 позивача звільнено із займаної посади у зв'язку із переведенням до філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Укрзалізниця» згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України. На час звільнення у відповідача перед позивачем була заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 17 497, 59 грн. Відповідач не виплатив позивачу вказані кошти в день звільнення, чим порушив право останнього на оплату праці. У зв'язку з цим просить стягнути на свою користь зазначену заборгованість та середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.09.2016 по 17.08.2017 в розмірі 15 267, 56 грн. та компенсацію (інфляційні втрати) в розмірі 2 806, 52 грн. У зв'язку з чим позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В судове засідання позивач не з'явися, через канцелярію суду подав письмову заяву, відповідно до якої просив розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Оскільки сторона позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи і відповідно до ст. 169, 224 ЦПК України суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивач перебував в трудових відносинах з відповідачем з 05.08.2011, де працював на посаді інженера 2 категорії комплексного технологічного відділу, що підтверджується Наказом №113/к від 05.08.2011.

31.08.2016 Наказом за №143/к позивача, який на той час обіймав посаду в.о. начальника відділу вузлів і станцій, звільнено з 05.09.2016 з роботи за переведенням до філії «Проектно-вишукувальний інститут залізничного транспорту» ПАТ «Укрзалізниця» згідно п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до Довідки від 19.07.2017 №226, наданої відповідачем, заборгованість по виплаті заробітної плати позивачу станом на 19.07.2017 становить 17 497, 59 грн.

За період з 01.07.2016 по 31.08.2016 середня заробітна плата позивача складала 1 387, 96 грн., що підтверджується Довідкою від 19.07.2017 за № 225, наданої відповідачем.

Як вбачається з матеріалів справи, 04.08.2017 позивач звертався до відповідача з відповідною заявою про виплату заробітної плати з відповідними компенсаціями, разом з тим відповідачем вказана заява залишена поза увагою.

Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Вимогами ст. 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.

Таким чином, оскільки відповідачем заробітна плата не була виплачена позивачу при звільненні, а тому вимога щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі в розмірі 17 497, 59 грн. - є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

При цьому, як вже зазначалось вище вимогами ч.ч. 1, 2 ст. 117 КЗпП України передбачено, що у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При цьому відповідно до правових позицій Верховного Суду України, викладених у постановах у справах №6-76цс14 від 02.07.2014 року, №6-837цс15 від 23.12.2015 року, визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні, та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою статті 117 цього Кодексу.

Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї постанови № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснив - установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він в цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь час затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому його вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

З урахуванням того, що відповідачем на день звільнення позивача не було виплачено заробітну плату в повному обсязі та не доведено відсутність його вини у невиплаті такої заробітної плати, тому суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки у виплаті вказаної суми заробітної плати, розмір якого обрахований наступним чином.

Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 середній заробіток обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі / календарні /дні на число відпрацьованих робочих днів / годин/, а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Зокрема, середньоденний заробіток становить - 50, 18 грн. (заробітна плата за липень 2016 року - 1 126, 32 грн. + заробітна плата за серпень 2016 року - 1 081, 62 грн. = 2 207, 94 грн. та поділити на 44 робочі дні за цей період).

Таким чином, суд перевіривши наданий позивачем розрахунок, відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р. дійшов висновку, що сума середнього заробітку розрахунку за час затримки розрахунку при звільненні становить - 13 398, 06 грн. (50,18 * 267 робочих днів затримки з 05.09.2016 по день винесення рішення суду - 11.10.2017).

Крім того, відповідно до ч. 6 ст. 95 КЗпП України визначено, що заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Статтею 2 Закону України «Про оплату праці» визначено структуру оплати праці, до якої відноситься основна заробітна плата, додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів й послуг.

Об'єктом індексації грошових доходів населення є оплата праці (грошове забезпечення) як грошовий дохід громадян, одержаний ними в гривнях на території України і який не має разового характеру (норма статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення»).

При цьому, ст. 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Згідно вимог Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 01 січня 2001 року. Компенсації підлягає, зокрема, заробітна плата (грошове забезпечення) разом із сумою індексації. Сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100. Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом. Сума компенсації виплачується громадянам у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Враховуючи вищенаведені положення законодавства, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача компенсації втрати частини доходів у сумі 2 806, 52 грн., розрахунок якої перевірений у судовому засіданні, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які були посилання як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про задоволення позову.

Згідно ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

В порядку, визначеному ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі - 640 грн., виходячи із розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, на підставі ст. 43, 55 Конституції України, ст. 67, 72, 107, 115, 116, 117, 233 КЗпП України, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати» та керуючись ст. 3, 4, 10, 11, 56-61, 64, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224 - 228, 294, 296 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» (адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, ) на користь ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1, і.п.н. - НОМЕР_1) заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 497, 59 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку за період з 05.09.2016 по 11.10.2017 в розмірі 13 398, 06 грн. та компенсацію (інфляційні втрати) в розмірі 2 806, 52 грн., а всього 33 702, 17 грн.

В задоволенні іншої частини позовних вимог, - відмовити.

Стягнути з Державного підприємства «Науково-дослідний та проектний інститут транспортного будівництва «Київдіпротранс» (адреса: м. Київ, вул. Симона Петлюри, 15, ) в дохід держави судовий збір у розмірі - 640 грн.

Рішення в частині виплати заробітної плати підлягає негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк, протягом якого розглядалася заява, не включається до строку на апеляційне оскарження рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: