Провадження № 2/760/503/17
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2017 року Солом`янський районний суд м. Києва
у складі головуючого судді Коробенко С.В.
з участю секретаря Семененко А.Д.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди,
В С Т А Н О В И В :
В жовтні 2016 року Військова частина НОМЕР_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_1 з вимогами про відшкодування матеріальної шкоди завданої працівником під час виконання трудових обов`язків в розмірі 41262,11 грн.
Свої вимоги Позивач мотивував тим, що ОСОБА_1 працювала у військовій частині НОМЕР_1 на посаді завідувача складом і була матеріально відповідальною особою.
Позивач вказує що відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11 квітня 2016 року №172 було проведено прийом передача матеріальних цінностей від працівника ЗС України Ковальчук O.A. до прапорщика ОСОБА_2 , прапорщика ОСОБА_3 та до солдата військової служби за контрактом ОСОБА_4 .
За результатами прийому-передачі, як зазначає Позивач, було виявлено нестачу наступних матеріальних засобів: муфта МПТ-10-4 М у кількості 40 шт. на суму 600 грн, задвижки ДУ-100 у кількості 4 шт. на суму 460 грн, трійник у кількості 8 шт. на суму 2904 грн, кутник 90 град, у кількості 5 шт. 1295 грн, кутник 45 град, у кількості 4 шт. 1108 грн, вставка дов. 1200мм у кількості 4 шт. на суму 172 грн, вставка дов. 900мм у кількості 4 шт. на суму 88 грн, вставка дов. 300мм у кількості 1 шт. на суму, 14 грн перехідник РТ-100хРТ-75 у кількості 1 шт. на суму 16 грн, наволочки у кількості 50 шт. на суму 133,50 грн, простирадло у кількості 70 шт. на суму 653,10 грн, наволочка 50*60 у кількості 10 шт. на суму 80 грн, простирадло у кількості 3 шт. на суму 87,99 грн, простирадло у кількості 9 шт.395,51 грн, рушник вафельний у кількості 49 шт. на суму 130,83 грн, рушник вафельний у кількості 21,9 м. на суму 58,47 грн, куртка тепла 1 кат. у кількості 10 шт. на суму 346,60 грн куртка тепла 2 кат у кількості 4 шт. на суму 138,64 грн, халат 1 кат. у кількості 6 шт. на суму 120 грн, халат 2 кат. у кількості 13 шт. на суму 260 грн, кашкет хакі у кількості 5 шт. на суму 1,35 грн, зварювальний трансформатор ОСМ-063 у кількості 8 шт. на суму 21221,60 грн, ліжко дерев`яне у кількості 12 шт. на суму 5726,52 грн, лом у кількості 4 шт. на суму 154,64 грн, лопат для пожежного щита у кількості 4 шт. на суму 154,64 грн, топор пожежний у кількості 2 шт. на суму 90,64 грн, вогнегасників ВП-6-з у кількості 3 шт. на суму 315,93 грн, вогнегасників ВУ-5 у кількості 2 шт. на суму 485,22 грн, ключів TM у кількості 2 шт. на суму 69,32 грн, ґудзики захисного кольору 22мм у кількості 93684 шт. на суму 936,84 грн, ударник комуністичного труда 504шт. на суму 504 грн, радіоприймач Меридіан 2 кат. у кількості 1 шт. на суму 222,61 грн, телевізор Електрон 54 другої кат. у кількості 1 шт. на суму 1372,99 грн, малі герби 2 кат. у кількості 3 шт. на суму 943,77 грн.
Загальна сума виявленої нестачі, згідно з довідкою-розрахунком нестачі майна працівника ЗСУ ОСОБА_5 становить 41262,11 грн.
Вина ОСОБА_5 в нестачі матеріальних цінностей, як зазначає Позивач, підтверджується Актом проведеного службового розслідування за фактом виявлення нестач при передачі матеріальних цінностей з-під звітності працівника ЗСУ ОСОБА_5 , затвердженого командиром військової частини.
У зв`язку з цим Позивач звернувся до суду з вимогами про примусове стягнення з Відповідача вартості втраченого майна, яке було ввірене Відповідачу згідно з її посадовими обов`язками.
Представник Військової частини НОМЕР_1 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав.
Відповідач в судовому засіданні в цілому не заперечувала своєї вини у нестачі зазначеного Позивачем переліку майна, проте пояснювала, що відпускала товаро-матеріальні цінності зі складу за усними вказівками керівництва військової частини, якому прямо підпорядковувалась і не мала можливості відмовити. Крім того, Відповідач не погоджувалась із вартістю деяких позицій втраченого майна, зазначеного в акті.
Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 31.12.2006 №1-к ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду начальника складу з 31 грудня 2006 року за переведенням з військової частини НОМЕР_2 .
01 грудня 2011 року між ОСОБА_1 та Військовою частиною НОМЕР_1 був укладений Договір №24 про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. (а.с. 14)
Згідно з умовами Договору Відповідач взяла на себе відповідальність за збереження ввірених їй Позивачем матеріальних цінностей та зобов`язалася:
дбайливо ставитись до переданих йому для збереження або інших цілей матеріальних цінностей підприємства і вживати заходів до запобігання збитків;
своєчасно повідомляти підприємство про всі обставини, які загрожують забезпеченню зберігання довірених йому матеріальних цінностей;
вести облік, складати і подавати у встановленому порядку товарно- грошові та інші звіти про рух і залишки довірених йому матеріальних цінностей;
приймати участь в інвентаризації довірених йому матеріальних цінностей.
Згідно п.3 Договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність у випадку незабезпечення з вини працівника збереження довірених йому матеріальних цінностей, визначення розміру шкоди заподіяного підприємству і його відшкодування проводиться згідно з чинним законодавством України.
Відповідно до ст. 130 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків
Частиною 2 ст. 132 КЗпП встановлено, що матеріальна відповідальність понад середній місячний заробіток допускається лише у випадках, зазначених у законодавстві.
У свою чергу, п. 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією, відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Відповідно до роз`яснень п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року № 14 "Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками" у відповідності зі ст.130 КЗпП відшкодування шкоди провадиться незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності за дії (бездіяльність), якими заподіяна шкода підприємству, установі, організації.
У п. 8 цієї ж постанови Пленуму роз`яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсування), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП України), суд зобов`язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП України може бути укладено такий договір, та чи був він укладений.
Ст. 135-1 КЗПП України встановлює, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо пов`язані із зберіганням, обробкою, продажем, відпуском, перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.
Згідно Переліком посад і робіт затверджених постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 року № 447/24, займана Відповідачем посада входить до вказаного Переліку посад та робіт, за якими відповідно до діючого законодавства України можуть укладатись письмові договори про повну матеріальну відповідальність.
Встановлено, що на виконання наказу №172 командира Військової частини НОМЕР_1 від 11.04.2016 було проведено прийом-передачу матеріальних цінностей від прапорщика ЗС України ОСОБА_1 до прапорщиків ОСОБА_6 та ОСОБА_3 , за результатами якої було встановлено нестачу ввіреного ОСОБА_1 майна на загальну суму в розмірі 41262,11 гривень.
Усі відомості наявності та якісного стану матеріальних засобів, які складались під час прийому-передачі майна складалися за участю ОСОБА_1 , нею підписувались, що свідчить про визнання нею фату нестачі, а також вартості втраченого майна.
В судовому засіданні Відповідач не заперечувала того факту, що все майно, нестача якого була встановлена, було ввірене їй у встановленому порядку на зберігання та облік.
Крім того, суд не має підстав критично відноситись до вартості втраченого з вини Відповідача ввіреного їй майна, оскільки альтернативного розрахунку Відповідачем суду не надано.
У зв`язку з викладеним суд вважає позов Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 обгрунтованим, і таким, що підлягає задоволенню.
Керуючись ст 135-1 Кодексу законів про працю, ст.ст. 1191, 1192, 1194 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 213-215 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди суму в розмірі 41262,11 гривень та судові витрати в сумі 1378 гривень.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: