У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 2 лютого 2017 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що підставі рішення спостережної ради публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» (далі - ПАТ «Діамантбанк»), викладеного у протоколі від 1 лютого 2006 року, телеграми Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області від 15 березня 2006 року, наказу ПАТ «Діамантбанк» від 15 березня 2006 року № 86-К ОСОБА_3 з 16 березня 2006 року призначений на посаду голови правління ПАТ «Діамантбанк».

Рішенням спостережної ради ПАТ «Діамантбанк», викладеним у протоколі від 12 липня 2013 року № 164, задоволено заяву ОСОБА_3 від 11 липня 2013 року про звільнення його з посади голови правління за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року, що набрало законної сили, у справі за його позовом до ПАТ «Діамантбанк» про зобов'язання повернути трудову книжку та стягнення грошової суми, позов задоволено та стягнуто з ПАТ «Діамантбанк» 12 млн грн, зобов'язано повернути трудову книжку.

На день звернення до суду з даним позовом, банк не повернув йому трудову книжку, тому позивач на підставі ст. 235 КЗпП України просив суд стягнути з ПАТ «Діамантбанк» за період з серпня 2013 року до жовтня 2014 року середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3 492 883 грн 33 коп.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 2 лютого 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Діамантбанк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 1 082 358 грн 36 коп. У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року рішення суду першої інстанції скасовано. Стягнуто з ПАТ «Діамантбанк» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3 415 691 грн 69 коп.

У касаційній скарзі ПАТ «Діамантбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію ПАТ «Діамантбанк» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем порушено вимоги трудового законодавства та не видано позивачу трудову книжку в день звільнення, що призвело до порушення його трудових прав. Вирішуючи питання про розмір середнього заробітку, що підлягає стягненню з ПАТ «Діамантбанк» на користь ОСОБА_3, суд керувався положеннями Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого поставною Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 1995 року № 100, та вважав, що оскільки в судовому порядку скасовано рішення спостережної ради ПАТ «Діамантбанк» від 12 липня 2013 № 165 про виплату позивачу при звільненні винагороди за виконання ним обов'язків голови правління банку у розмірі 12 млн грн, то при розрахунку розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку із затримкою видачі трудової книжки розмір такої винагороди не підлягає врахуванню.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов ОСОБА_3, виходив із того, що вимушений прогул позивача після звільнення з ПАТ «Діамантбанк» 12 липня 2013 року мав місце саме у зв'язку з невидачею йому при звільненні з вини відповідача трудової книжки. При цьому винагорода за підсумками роботи є складовою сум, що враховуються при розрахунку середнього заробітку.

Також апеляційний суд зазначив, що факт невидачі позивачу трудової книжки при звільненні заперечувався (не визнавався) ПАТ «Діамантбанк», був предметом судового розгляд і встановлений рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року, що набрало законної сили, а за захистом свого порушеного права у зв'язку з невидачею трудової книжки ОСОБА_3 звернувся до суду 10грудня 2014 року, тобто в межах тримісячного строку з дня набрання рішенням суду від 14липня 2014 рокузаконної сили, тому відсутні підстави вважати, що він пропустив установлений законом тримісячний строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору.

Проте повністюпогодитись із таким висновкомапеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що на підставі рішення спостережної ради ПАТ «Діамантбанк», викладеного у протоколі від 1 лютого 2006 року, телеграми Головного управління Національного банку України по м. Києву і Київській області від 15 березня 2006 року, наказу ПАТ «Діамантбанк» від 15 березня 2006 року № 86-К ОСОБА_3 з 16 березня 2006 року призначений на посаду голови правління ПАТ «Діамантбанк».

Рішенням спостережної ради ПАТ «Діамантбанк», викладеним у протоколі від 12 липня 2013 року № 164, задоволено заяву ОСОБА_3 від 11 липня 2013 року про звільнення його з посади голови правління за угодою сторін на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Цього ж дня ПАТ «Діамантбанк» уклало з ОСОБА_3 договір про виплату винагороди, за умовами якого банк зобов'язався виплатити ОСОБА_3 при звільненні винагороду за виконання ним обов'язків голови правління ПАТ «Діамантбанк» у розмірі 12 млн грн, з яких - 5 648 405 грн 89 коп. повинно бути виплачено у день звільнення, а 6 351 594 грн 11 коп. - на першу його вимогу (пп. 1, 2 договору).

Підставою для укладення договору про виплату винагороди від 12 липня 2013 рокузазначено рішення спостережної ради ПАТ «Діамантбанк», викладене у протоколі від 12 липня 2013 року № 165, про виплату ОСОБА_3 винагороди при звільненні за період його роботи з 1 січня 2007 року до 31 грудня 2012 року у розмірі 2 млн грн за кожен рік роботи, а всього 12 млн грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 14 липня 2014 року, що набрало законної сили, стягнуто з ПАТ «Діамантбанк» на користь ОСОБА_3 12 млн грн, зобов'язано товариство повернути позивачу трудову книжку.

Рішенням господарського суду м. Києва від 16 листопада 2015 року, залишеним без змін поставною Київського апеляційного господарського суду від 21 квітня 2016року, рішення спостережної ради ПАТ «Діамантбанк» від 12 липня 2013 року № 165про виплату ОСОБА_3 винагороди скасовано.

У п. 7 ч. 2 ст. 39 Закону України «Про банки і банківську діяльність», у редакції, чинній на час звільнення позивача, спостережна рада банку затверджує умови оплати праці та матеріального стимулювання членів правління банку.

Згідно з п. 9 ч. 2 ст. 52 Закону України «Про акціонерні товариства» до виключної компетенції наглядової ради належить, зокрема, затвердження умов контрактів, які укладатимуться з членами виконавчого органу, встановлення розміру їх винагороди.

Отже, апеляційний суд дійшов передчасного висновку про можливість врахування договору про виплату винагороди, який укладено на підставі рішення спостережної ради ПАТ «Діамантбанк» від 12 липня 2013 року № 165, що скасовано рішенням господарського суду м. Києва від 16 листопада 2015 року, та стягнення на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням виплаченої йому винагороди в розмірі 12 млн грн.

Разом з тим рішення спостережної ради ПАТ «Діамантбанк» від 12 липня 2013 року № 165 не створює будь-яких правових наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. При цьому підставою для стягнення з ПАТ «Діамантбанк» грошових коштів стало безпосередньо прийняття спостережною радою рішення про виплату ОСОБА_3 винагороди.

Таким чином, апеляційний суд не врахував, що сам по собі договір про виплату винагороди від 12 липня 2013 року, підписаний лише членом/головою спостережної ради, без відповідного рішення спостережної ради, як органу товариства, не може нести правових наслідків та не може бути підставою для отримання грошових коштів.

Крім того, на підставі рішення Правління Національного банку України від 24 квітня 2017 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 24 квітня 2017 року № 1684 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Діамантбанк» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації строком до 23 травня 2017 року включно, призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Діамантбанк», визначені ст. ст. 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», начальнику відділу моніторингу операцій проблемних банків департаменту дистанційного та інспекційного моніторингу діяльності банків Фонду.

Статтею 36 зазначеного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров'ю працівників банку.

У силу ч. 1 ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів у певній черговості.

Згідно з ч. 6 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд не має права здійснювати задоволення вимог кредиторів до затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів, крім задоволення вимог кредиторів за правочинами, що забезпечують проведення ліквідаційної процедури, якщо таке задоволення вимог погоджено виконавчою дирекцією Фонду.

Проте апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не врахував, що введення в ПАТ «Діамантбанк» тимчасової адміністрації унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, ніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». При цьому платежі здійснюються лише після затвердження реєстру акцептованих вимог кредиторів у порядку черговості, передбаченої Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище обставини справи уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, доводів сторін не перевірив і дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Також апеляційний суд не врахував, що згідно з ч. 4 ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи попередні судові рішення, суд касаційної інстанції в ухвалі від 3 лютого 2016 року зазначив про необхідність з'ясування саме наведених вище фактичних обставин та їх правової оцінки. Проте апеляційний суд таких висновків не виконав.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого рішення з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію публічного акціонерного товариства «Діамантбанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 23 травня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик