АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Чобіток А.О.,

секретар Майданець К.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року про повернення позовної заяви по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 19.06.2017 позовну заяву ОСОБА_3 повернуто позивачу для подання до належного суду (а.с. 10).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить ухвалу скасувати, а справу направити для розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що суд помилково повернув позовну заяву у зв'язку з її непідсудністю, оскільки у відповідності з вимогами ч. 8 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Позивач в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу виходив з того, що позивачем при подачі позову до Печерського районного суду м. Києва порушено правила підсудності.

З вказаним висновком суду погодитись не можливо, з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що 22.11.2016 до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики.

В позовній заяві позивачем зазначено адресу відповідача: АДРЕСА_2, що територіально не відноситься до Печерського району м. Києва. Місцем проживання позивача є: АДРЕСА_1, що територіально знаходиться в Печерському районі м. Києва.

Суд першої інстанції дійшов висновку про можливість пред'явлення даного позову за правилами ч. 1 ст. 109 ЦПК України, тобто за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Даний висновок суду є передчасним і зроблений судом без належного з'ясування виниклих між сторонами правовідносин за укладеним договором.

Так, відповідно до ч. 8 ст. 110 ЦПК України позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до підпункту в) пункту 2 договору позики від 31.07.2009, укладеного між сторонами, виконання зобов'язань за договором має бути здійснено готівкою за місцем проживання або тимчасового перебування позикодавця (ОСОБА_3.).

В пункті 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», зазначено, що право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (ст. 109 ЦПК України) і правилом альтернативної підсудності (ст. 110 ЦПК України) підсудна справа, належить виключно позивачеві (ч. 14 ст. 110 ЦПК України). Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

Пунктом 39 даної Постанови передбачено що, позови, що виникають із договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів (ч. 8 ст. 110 ЦПК України).

Отже, пред'являючи даний позов до Печерського районного суду м. Києва позивачем дотримано вимог ч. 8 ст. 110 ЦПК України і у суду першої інстанції були відсутні належні правові підстави для повернення позовної заяви позивачу у зв'язку з непідсудністю.

Відповідно до п. 3 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а саме оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з передачею питання відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції, оскільки вимога апеляційної скарги про направлення справи для розгляду до суду першої інстанції не ґрунтується на вимогах процесуального закону.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 19 червня 2017 року про повернення позовної заяви - скасувати, а питання відкриття провадження у справі передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

А.О.Чобіток