АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 689/1754/16-ц
Провадження № 22-ц/792/735/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді П'єнти І.В.,

суддів: Корніюк А.П.,Талалай О.І.,

секретар Медведчук Н.Д.,

за участю: сторін та їх представників, представника третьої особи

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 03 березня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Ярмолинецька селищна рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення меж.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа Ярмолинецька селищна рада, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відновлення меж. В обґрунтування позову зазначалось, що 30.08.2012 року ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу став власником житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, площею 0,1223 га, що знаходиться по АДРЕСА_1, та призначена для індивідуального житлового будівництва, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 Зазначав, що відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, які проживають по АДРЕСА_2, самовільно захопили частину належної йому земельної ділянки площею 0,0058 га, обробляють її, використовують для вирощування сільськогосподарських культур, та встановили паркан із металевої сітки. При перевірці звернення позивача, інспектором Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області з участю землевпорядника Ярмолинецької селищної ради було встановлено, що відповідачі самовільно зайняли частину земельної ділянки, загальною площею 0,0058 га, яка належить позивачу, встановивши паркан з металевої сітки по межі вглиб земельної ділянки позивача. А тому, позивач просив зобов'язати відповідачів відновити межу самовільно зайнятої ними земельної ділянки зі сторони земельної ділянки позивача; не чинити перешкод у користуванні; передати йому в користування зайняту земельну ділянку, площею 0,0058 га, та знести паркан з металевої сітки.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 03 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з рішенням суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення суду про задоволення позову. Апелянт вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, оскільки при його ухваленні судом було неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначає, що відповідачі не оскаржували у встановленому порядку дії старшого інспектора Державної інспекції сільського господарства в Хмельницькій області під час проведення перевірки, а тому відсутні підстави для висновку про їх неправомірність. Вказує, що судом не було взято до уваги кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_1 за 2015 рік, де вказано на площу самовільно зайнятої земельної ділянки. Крім того, відповідачами не було надано жодного належного та допустимого доказу, на які вони посилаються як на підставу заперечення щодо позову.

В судовому засіданні позивач та його представник, представник третьої особи підтримали апеляційну скаргу.

Відповідачі та їх представник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

У статті 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 152 ЗК України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Частиною 2 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом ст. ст. 211, 212 ЗК України, самовільне зайняття означає фактичне використання земельних ділянок без відповідних правових підстав, яке за своїм характером виключає можливість нормального користування земельною ділянкою з боку інших осіб.

Суд першої інстанції правильно встановив та виходив з того, що у зв'язку з набуттям позивачем ОСОБА_1 у власність житлового будинку з надвірними будівлями, що розташовані по АДРЕСА_1 до нього перейшло право власності на земельну ділянку, площею 0,1223 га, для індивідуального житлового будівництва, за цією ж адресою, кадастровий номер НОМЕР_1 (а.с. 11-18 т. 1).

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки, площею 0,125 га, в тому числі, у спільній власності із ОСОБА_3 0,05 га в рівних частках, за адресою: АДРЕСА_2 ( а.с. 58 т. 1).

Відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,125 га, в тому числі, у спільній власності із ОСОБА_2 0,05 га, в рівних частках за адресою АДРЕСА_3 ( а.с. 59 т. 1).

Як вбачається з державних актів на право власності на земельні ділянки відповідачів, земельна ділянка площею 0,05 га, яка перебуває у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, по точках Б В межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 (власником на даний час є позивач ОСОБА_1.)

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України визначено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду з позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, позивач вказував, що відповідачі захопили частину належної йому земельної ділянки, площею 0,0058 га, обробляють її, вирощують городні культури, встановили паркан із металевої сітки.

Разом з тим, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт самовільного заняття відповідачами частини земельної ділянки, яка належить позивачу, її використання та встановлення паркану з металевої сітки.

Пунктом 33 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до положень ст. ст. 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб'єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Порушення цивільних прав може проявлятися, зокрема, в створенні власнику перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України).

Таким чином, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами позовних вимог, а тому, обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції правомірно не взято до уваги акт обстеження земельної ділянки старшого державного інспектора сільського господарства в Хмельницькій області № 4/3-1 від 31.03.2016 року та акт перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 31.03.2016 року, оскільки вказані документи об'єктивно не підтверджують факту самовільного захоплення відповідачами земельної ділянки, вони не містять плану-схеми земельної ділянки, її розмірів, конфігурації. Крім того, зазначена у актах інформація про захоплення належної позивачу земельної ділянки, площею 0,0058 га, базується лише на технічній документації на земельну ділянку позивача та констатації факту наявності на місцевості паркану з металевої сітки (а.с. 20-21 т. 1).

З матеріалів справи вбачається, що в технічній документації на земельну ділянку по вул. Ціолковського, 13 відсутня інформація щодо встановлення (погодження) меж земельної ділянки та передачу межових знаків на зберігання попередньому власнику ОСОБА_5 (а.с. 125-138 т. 1).

Також, технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) на земельну ділянку на ім'я позивача не виготовлялась (а.с. 163 т. 1).

Крім того, на стадії апеляційного провадження було проведено судову земельно-технічну експертизу, за висновком (від 03 жовтня 2017 року №23/17) якої земельна ділянка по АДРЕСА_1 яка перебуває у фактичному користуванні та володінні ОСОБА_1, за конфігурацією та розмірами не відповідає земельній ділянці, яка зазначена у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №995463, виданому 28.08.2008 року (фактична площа - 0,1210 га, площа по державному акту - 0,1223 га).

Щодо надання відповіді на питання про те, чи має місце порушення меж належної позивачу земельної ділянки зі сторони відповідачів, експерт надав висновок про те, що фактична межа земельної ділянки власника ОСОБА_6, яка межує за т. Б, В із суміжними землекористувачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 не відповідає межі, зазначеній у державному акті від поворотної т. Б до поворотної т. ОСОБА_7 невідповідності становить 69 кв.м. А відсутність обмінних файлів на земельні ділянки відповідачів не дає можливості для опрацювання та співставлення меж суміжних земельних ділянок, які належать суміжним власникам (користувачам) (а.с. 42-48 т. 2).

Відповідно, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом принципу диспозитивності та змагальності сторін, у зв'язку з тим, що судом не прийнято до уваги акти обстеження земельної ділянки та перевірки дотримання вимог земельного законодавства, колегія суддів вважає безпідставними.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги.

Порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав у межах доводів апеляційної скарги для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 03 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча /підпис/ І.В. Пєнта

Судді: /підписи/ А.П. Корніюк

О.І. Талалай

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду І.В. П'єнта

________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Шевчик О.М. Провадження № 22-ц/792/735/17

Доповідач - П'єнта І.В. Категорія № 47