Справа № 456/3467/16-ц
Провадження № 2/456/561/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року

Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Гули Л. В. ,

з участю секретаря Куртої В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Стрию справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» про визнання договору фінансового лізингу нікчемним,

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2016 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, просив визнати недійсним договір фінансового лізингу № 1162 від 14 вересня 2016 року, укладений між ним та ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Авто Лайф», та зобовязати відповідача повернути в його власність кошти в розмірі 36000,00 грн., як незаконно отримані за наслідками укладення договору.

25.04.2017 року позивач подав заяву про зміну підстав позову, яка прийнята судом, просить визнати нікчемним договір фінансового лізингу № 1162 від 14 вересня 2016 року, укладений між ним та ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Авто Лайф», та стягнути з відповідача на його користь кошти в розмірі 36000,00 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликався на те, що 14.09.2016 року уклав договір фінансового лізингу № 1162 з ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Авто Лайф», за яким мав намір придбати міні-трактор для ведення особистого селянського господарства марки МТЗ 422 Беларус, 2014 року випуску, вартістю 96000 грн. Будучи запевненим, що договір надає йому значні переваги у разі негайного його підписання та сплати авансового платежу, він підписав договір фінансового лізингу № 1162 з ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Авто Лайф» та невідкладно сплатив на рахунок ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Авто Лайф» 36000грн., будучи переконаним, що ці кошти складають частину вартості трактора. Однак, як зясувалося пізніше, цей платіж зазначений у квитанції як комісія за організацію по договору фінансового лізингу, яка фактично полягає у виготовленні та підписанні типового бланку договору, що міститься на 8-ми аркушах та додатках на 2-х аркушах. Окрім того, у договорі зазначено замість трактора марки МТЗ 422 Беларус, який він мав намір придбати, трактор марки «Dongfend DF 504» та завищено ціну до 360000 грн. Інші умови також не відповідають попереднім домовленостям. Лізингодавець не виконав домовленостей і трактор йому не передав. На момент укладення договору він як лізингоодержувач був позбавлений можливості ознайомитися з обсягом своїх грошових зобовязань та графіком лізингових платежів. Зазначає також, що даний договір не посвідчений нотаріально, а тому вважає його нікчемним, оскільки його недійсність встановлена законом.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали, просять визнати договір фінансового лізингу нікчемним, оскільки при його укладенні не додержана вимога закону про його нотаріальне посвідчення.

Представник відповідача ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Авто Лайф» в судове засідання не зявився, подав суду заперечення на позов разом з клопотанням про розгляд справи за його відсутності. В обґрунтування заперечення покликається на те, що позивач не сплатив 50% вартості транспортного засобу, як це передбачено умовами договору, а тому транспортний засіб позивачу поставлено не було. Відповідно до сайту Мінюсту відповідач не має жодного невиконаного зобовязання (незавершеного виконавчого провадження), добросовісно ставиться до договору, на відміну від позивача, що намагається ухилитися від взятих на себе зобовязань. Пояснив, що сторони мали намір укласти саме договір лізингу, а не купівлі-продажу. В момент підписання договору сторонами досягнуто всіх істотних умов, визначених Законом України «Про фінансовий лізинг». Умови договору є чесними і пропорційними з урахуванням особливостей непрямого лізингу. Сторони керувалися принципами диспозитивності та свободи укладення договору. Позивач плутає лізингодавця з продавцем і застосовує законодавство про захист прав споживачів, хоча лізингодавець не є продавцем, а є покупцем і не несе відповідальність за якість товару. Нотаріальна форма для непрямого лізингу не обовязкова, так як до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених законом. Підписавши примірник договору, позивач погодився з усіма визначеними умовами та змістом угоди й додатків до неї. Враховуючи вищенаведене, просить у задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, суд вважає що позов слід задовольнити з таких підстав.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що 14.09.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Авто Лайф» було укладено договір фінансового лізингу №1162, за умовами якого лізингодавець ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Авто Лайф» взяв на себе зобовязання придбати та передати на умовах фінансового лізингу в користування лізингоодержувача ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Dongfend DF 504», а лізингоодержувач зобов'язався прийняти предмет лізингу та сплатити лізингові та інші платежі на користь лізингодавця /а.с. 10-19/.

Відповідно до п. 8.2. ст. 8 договору фінансового лізингу вартість предмета лізингу становить 13533,83 доларів США, що на дату укладення договору в гривневому еквіваленті згідно з обмінним курсом долара США становило 360000грн.

В день укладення договору 14.09.2016 року ОСОБА_1 як лізингоодержувач сплатив платіж у розмірі 36000,00 грн. /а.с. 20/.

Лізингодавець умов договору не виконав і предмет лізингу лізингоодержувачу не передав.

Подаючи позов, ОСОБА_1 зазначив, що укладений ним з ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Авто Лайф» договір фінансового лізингу від 14.09.2016 року є нікчемним з підстав, визначених положеннями ч. 1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений.

Відносини, що виникають у звязку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, законом України Про фінансовий лізинг.

Згідно зі ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

При тому у частині другій ст. 215 ЦК України передбачено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

В силу ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч. 1 ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Аналогічно ч. 2 ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що за договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

В силу положень ч. 2 ст. 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Ці положення не суперечать також ч. 1 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг», відповідно до якої відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Виходячи з аналізу норм чинного законодавства, договір фінансового лізингу за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно із ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Вказаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 2766 цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для застосування усіма судами України.

Аналіз наведених норм законодавства свідчить, що для договору найму і лізингу передбачена однакова загальна норма і такі договори повинні бути укладені у письмовій формі.

Між тим, спеціальною нормою передбачено, що договір найму транспортного засобу, що укладається з фізичною особою підлягає нотаріальному посвідченню і в силу вимог ст. 806 ЦК України ці спеціальні вимоги повинні застосовуватись до договорів фінансового лізингу, які укладаються з фізичною особою щодо лізингу транспортного засобу.

Зазначене стверджується положеннями п. 3.12 глави 5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ № 296/5 від 22.02.2012 року, відповідно до якого договори лізингу транспортних засобів за участю фізичної особи посвідчуються нотаріусами з дотриманням загальних правил посвідчення договорів найму (оренди) та з урахуванням особливостей, встановлених ЦК України та Законом України «Про фінансовий лізинг».

Крім цього, постановою КМУ від 7.09.1998 року № 1388 визначено Порядок державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.

Відповідно до п. 2 вищезазначеної постанови цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.

Згідно з п. 8 цієї Постанови державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчений підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема, договір фінансового лізингу.

Таким чином, умовою досягнення мети договору фінансового лізингу сторонами, є сплата лізингоодержувачем лізингових платежів та отримання предмету фінансового лізингу у власність. Така процедура може бути реалізована лізингоодержувачем лише після державної реєстрації (перереєстрації) транспортного засобу на підставі заяви власника у порядку, визначеному Постановою КМУ від 7.09.1998 року № 1388, тобто на підставі угоди, до форми укладення якої розповсюджується вимога щодо нотаріального посвідчення.

За таких обставин, оскільки договір, укладений 14.09.2016 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Авто Лайф», є змішаним договором, який містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, а тому недодержання вимоги закону про його нотаріальне посвідчення суперечить положенням статей 806 та 799 ЦК України.

При цьому, заперечення відповідача щодо того, що між сторонами фактично був укладений договір непрямого лізингу, тому він не міг бути нотаріально посвідчений, оскільки транспортного засобу як такого у лізингодавця на момент укладення цього договору ще не було, а він був придбаний пізніше на виконання умов цього договору, не заслуговують на увагу суду. Спірні правовідносини в цілому виникають з договору лізингу і в комплексі охоплюються лише цим договором, тому саме цей договір (договір фінансового лізингу) підлягав нотаріальному посвідченню, так як за своєю правовою природою є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) транспортного засобу. І жодних перешкод щодо нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу в сторін не виникало.

Також не заслуговують на увагу і доводи відповідача про те, що підлягають застосуванню лише положення ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» щодо письмової форми договору як спеціального закону, а не положення ЦК України, норми якого є загальними у порівнянні з нормами Закону України «Про фінансовий лізинг», оскільки ч. 2 ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» (норма спеціального закону) відсилає до норм Цивільного кодексу України про найм (оренду), які, враховуючи специфіку предмету договору фінансового лізингу (транспортний засіб), підлягають застосуванню у даному випадку.

Таким чином, договір фінансового лізингу № 1162 від 14 вересня 2016 року, укладений між позивачем та ОСОБА_2 «Лізингова компанія «Авто Лайф», є нікчемним з підстав, визначених положеннями ч. 1 ст. 220 ЦК України, так як він нотаріально не посвідчений.

Згідно з ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно з п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи про нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності до нікчемного правочину.

Згідно з п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

За таких обставин, оскільки, судом встановлено, що оспорюваний договір фінансового лізингу № 1162 від 14.09.2016 року є нікчемним, тому слід застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, стягнувши з відповідача на користь позивача 36000,00 грн., що сплачені позивачем за цим договором.

Понесені позивачем документально підтверджені судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 1102,40 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1, 3, 6, 17 Закону України «Про фінансовий лізинг», ст.ст. 215, 220, 227, 628, 799, 806-808 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати нікчемним договір фінансового лізингу № 1162 від 14 вересня 2016 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» та ОСОБА_1.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» (03038, м. Київ, вул. Лінійна, 17, оф. 107, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) 36000,00 (тридцять шість тисяч) гривень лізингового платежу.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Авто Лайф» (03038, м. Київ, вул. Лінійна, 17, оф. 107, ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) 1102,40 гривень сплаченого судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Гула

Повний текст рішення складений судом 31 жовтня 2017 року.