АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи:647/680/16-ц Головуючий в суді І інстанції: ОСОБА_1
Номер провадження:22-ц/791/80/17 Доповідач: Склярська І.В.
11 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі :
головуючого Склярської І.В.
суддів: Вейтас І.В.
секретар Прушинська О.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ житлового будинку в натурі,-
У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про поділ житлового будинку в натурі, зазначаючи, що він є власником ? частини житлового будинку з господарськими спорудам за адресою: Херсонська область, м. Берислав, вул. Херсонська,будинок 50.
Власником іншої 1/2 частини зазначеного майна є відповідачка.
Між сторонами по справі шлюб розірвано.
Посилаючись на те, що, частка із спірного майна не виділена в натурі, між ними не досягнуто згоди щодо поділу в натурі спірного житлового будинку, позивач просив суд призначити судову будівельно-технічну експертизу, відповідно до якої поділити в натурі житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Херсонська область м. Берислав, вул. Херсонська,50, виділивши йому ? частину та визначити порядок користування земельною ділянкою за даною адресою.
Рішенням суду від 18 жовтня 2016 року в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ житлового будинку в натурі відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, зазначаючи, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права, судом неповно зясовані усі обставини справи.

Представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнала, рішення суду вважає законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції дійшов до висновку, що поділ житлового будинку є неможливим внаслідок того, що прибудови до будинку були збудовані на земельній ділянці, яка не була відведена ОСОБА_4 та ОСОБА_5 для цієї мети, в матеріалах справи відсутній акт прийому цих будівель до експлуатації, в звязку з чим у розумінні чинного цивільного законодавства України дані прибудови є самочинним будівництвом.

Відповідно до ч.1,2 ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Отже, законом визначені ознаки, за наявності будь-якої з них будівництво вважається самочинним.

Як вбачається з матеріалів справи за нотаріально посвідченим договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до пяти включно від 25 червня 1958 року відповідним державним органом м. Берислав на підставі рішення виконкому міської Ради депутатів трудящих від 24.06.1958 року №12 про відвід земельної ділянки, ОСОБА_6 на праві безстрокового користування була надана земельна ділянка №50 по вул. Херсонській в м. Берислав, загальною площею 400 кв.м. для будівництва житлового будинку (а.с.77-79).

Матеріали інвентарної справи містять акт відводу земельної ділянки в натурі (а.і.с.19), акт прийняття будинку в експлуатацію ( а.і.с.38), та рішення виконавчого комітету Бериславської міської ради №79 від 15.06.2004 року про затвердження акту прийняття в експлуатацію зазначеного будинку (а.і.с.39), свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13.07.2004 року на вказаний будинок за ОСОБА_6І.(а.і.с.55).

В наступному власниками житлового будинку №50 по вул. Херсонській в м. Берислав, що розташований на земельній ділянці площею 400 кв.м. були: ОСОБА_7І ( на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.07.2004 року) (а.і.с.61), ОСОБА_8 (на підставі договору дарування від 13.07.2004 року( (а.і.с.73), ОСОБА_9 (на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 18.10.2011року) (а.і.с.89).

Судом встановлено, що сторонам по справі, на праві приватної спільної часткової власності, по ? частині кожній, на підставі договору дарування від 13.12.2011 року належить житловий будинок №50 по вул. Херсонська м. Берислав Херсонської області, який складається з: житлового будинку літ.»А» - бутовий, житловою площею 34,4 кв.м., загальною площею 52,9 кв.м., при ньому є: сараї літ. «Б,В», гараж літ «Г», туалет «Д»,огорожі №1,2, водопровід №3,які розташовані на землі місцевої ради, площею 0,0400 га (а.с.21).

Право власності на зазначене нерухоме майно зареєстровано в установленому законом порядку (а.с.5).

Земельна ділянка на якій знаходиться будинок не приватизована.

Відповідно до ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Згідно зі ст. 24 Закону України "Про планування і забудову територій" фізичні та юридичні особи, які мають намір здійснити будівництво об'єктів містобудування на земельних ділянках, що належать їм на праві власності чи користування, зобов'язані отримати від виконавчих органів відповідних рад дозволів на будівництво об'єкта містобудування.

Статтею 9 Закону України "Про архітектурну діяльність" встановлено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності".

У статті 27 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зазначено, що забудова присадибних, дачних і садових земельних ділянок може здійснюватися на підставі будівельного паспорта забудови земельної ділянки.

Будівельний паспорт визначає комплекс містобудівних та архітектурних вимог до розміщення і будівництва індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку не вище двох поверхів (без урахування мансардного поверху) з площею до 300 кв. м, господарських будівель і споруд, гаражів, елементів благоустрою та озеленення земельної ділянки.

З урахуванням вимог ст. 27 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , 18.02.2013 року отримали будівельний паспорт на будівництво 2-х прибудов до житлового будинку за адресою: м. Берислав, вул. Херсонська, 50, наявність якого надала їм право на виконання будівельних робіт відповідно до ч.1 п.1 ст. 34 вищезазначеного закону (а.с.9-11).

Також, будівництво житлової прибудови розміром 5,0 х 4,0 м, будівництво нежитлової прибудови розміром 12,0 x 3,5 м з розміщенням у ній: кухні та коридору; влаштування водонепроникної вигрібної ями по вул. Херсонська,50 погоджене рішенням виконавчого комітету Бериславської міської ради №54 від 27.06.2012 року (а.с.12).

Як вбачається з матеріалів справи, сторонами визнається, ними таке будівництво здійснено, але в експлуатацію не введено (а.с.82).

Отже, матеріали справи свідчать, що земельна ділянка, на якій велися будівельні роботі по будуванню прибудови до житлового будинку, була виділена з метою будівництва житлового будинку, право на її користування позивачем та відповідачем ґрунтується на нормах ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, будівництво здійснено відповідно до вимог Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», не введення будівництва в експлуатацію само по собі не надає йому статус самочинного, а отже суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що будівництво прибудови до житлового будинку є самочинним та зведено на земельній ділянці, яка не відведена сторонам по справі.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України,відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту субєктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і норма статті 368 ЦК України.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

За статтями 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У разі поділу такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «обєкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «обєкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «обєкт будівництва» (статті 876, 877, 879881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що обєкт будівництва (обєкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких субєктивних майнових, а також зобовязальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно обєкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, обєкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального світу, щодо яких можуть виникати цивільні права та обовязки, тому такий обєкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сімї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ обєкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу обєкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що обєкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину обєкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верхового Суду України від 07 вересня 2016 року у справі 6-47 цс 16.

Для поділу обєкта незавершеного будівництва була проведена судова будівельно-технічна експертиза за висновками якої при поділі будинку, ступінь готовності прибулови до якого складає 99,8% необхідно здійснення переобладнання, втручання в несучі та інженерні системи загального користування дозвіл на якій потрібний відповідно до вимог ст.152 ЖК України, а також вимог постанови Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року №406.

Оскільки таке втручання доведено судовою експертизою, то дозвіл на їх виконання здійснюється на підставі Будівельного паспорта забудови земельної ділянки, який згідно Порядку видачі будівельного паспорта забудови земельної ділянки затвердженого наказом Мінрегіону від 05.07.2011 року №103 видається уповноваженим органом містобудування та архітектури на підставі відповідної заяви власника будинку та наведеного переліку документів.

Сторонами по справі протягом всього часу розгляду справи дозвіл , який би надавав право на здійснення цих робіт не був наданий. Твердження ОСОБА_4 про здійснення ОСОБА_5 перешкод для його отримання не можуть бути підставою для поділу будинку з недодержанням встановленого законодавчими актами положень щодо втручання в несучі та інженерні системи загального користування. При наявності таких перешкод співвласником, інший співвласник має право на захист в установленому законом порядку.

Неможливість поділу будинку, як обєкта незавершеного будівництва, з підстав вищевикладених унеможливлює задоволення вимог про визначення порядку користування земельною ділянкою, до того ж розмір користування якої експертом визначений не у відповідності до рішення виконкому міської Ради депутатів трудящих від 24.06.1958 року №12 про відвід земельної ділянки та акту відводу земельної ділянки в натурі.

Таким чином у задоволенні позовних вимог має бути відмовлено з підстав не надання відповідного дозволу на переобладнання, втручання в несучі та інженерні системи загального користування обєкту незавершеного будівництва, який підлягає поділу, не доведення порядку користування тим розміром земельної ділянка, яка була відведена рішенням № 312 від 24.06.1958 року, а отже рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє в інтересах ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Бериславського районного суду Херсонської області від 18 жовтня 2016 року скасувати, ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити з інших підстав.

Рішення набирає законної сили з дня його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.В.Склярська

Судді: І.В.Вейтас

ОСОБА_2