АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Кулянди М.І., Одинака О.О.

секретаря Чебуришкіної Н.Ю.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2017 року,

встановила:

ОСОБА_1 у грудні 2016 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу.

Зазначала, що шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції у Чернівецькій області актовим записом №1483 від 28 жовтня 2000 року.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вказувала на відсутність взаєморозуміння, виникнення конфліктів, втрату почуття поваги та любові, неодноразові спроби налагодити сімейне життя.

Справа №723/3532/16 Головуючий у 1 інстанції Дедик Н.П.

Провадження №22-ц/794/944/17 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Категорія 48/49

Посилаючись на неможливість збереження сім»ї, ОСОБА_1 просила розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції у Чернівецькій області актовим записом №1483 від 28 жовтня 2000 року.

Сторожинецьким районним судом Чернівецької області ухвалою від 4 квітня 2017 року надано строк на примирення два місяці.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2017 року позов задоволено, постановлено розірвати шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції у Чернівецькій області актовим записом №1483 від 28 жовтня 2000 року.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2017 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання шлюбу відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції послався на ч.2 ст.112 СК України та вважав, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу неможливо.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2017 року відповідає наведеним вимогам.

Встановлено, що шлюб ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції у Чернівецькій області актовим записом №1483 від 28 жовтня 2000 року (а.с.4).

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.72-75).

Нормою ч.2 ст.112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.10 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Установивши, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 з грудня 2016 року не підтримують подружніх стосунків, не вживають заходів до примирення, втрачено почуття любові та поваги та ОСОБА_1 наполягає на припиненні шлюбу, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжяі збереження шлюбу неможливо.

Не заслуговують на увагу доводи ОСОБА_3, на які є посилання в апеляційній скарзі, щодо подальшого спільного життя подружжя і збереження шлюбу.

Так, від ОСОБА_1 не надійшло заяви про відмову від позову, що стверджує факт відсутності у позивача бажання примирення.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За змістом частини 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність.

Сам ОСОБА_3 в апеляційній скарзі посилається на тимчасовий розлад, викликаний випадковими причинами.

Натомість, ОСОБА_1 під час розгляду справи судом зазначала, що причиною розладу є подружня невірність ОСОБА_3 та приниження подружжя.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За змістом п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» судам необхідно виходити з того, що порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог статті 59 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (стаття 60 ЦПК), порушення вимог статті 215 ЦПК щодо змісту рішення суду тощо.

У разі скасування рішення суду у зв'язку з порушенням норм

процесуального права (частина третя статті 309 ЦПК) апеляційний суд повинен зазначити причинний зв'язок між порушенням норми процесуального права та прийняттям неправильного рішення.

Розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_3 не призвело до неправильного вирішення справи.

За таких обставин рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - підпис /ОСОБА_8Ю./

Судді - підписи / ОСОБА_9, ОСОБА_10О./

З оригіналом згідно: