ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-2292/11
Провадження № 2/210/63/17
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"22" червня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Чайкіної О.В.,

за участі секретаря Куксенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку ч. 2 ст. 197 ЦПК України в залі суду в м. Кривий Ріг цивільну справу за уточненим позовом Пубічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про звернення стягнення на предмет іпотеки, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Пубічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК", треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко Ярослав Олексійович про визнання договору іпотеки недійсним-

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство «СЕБ БАНК», правонаступник ВАТ «СЕБ БАНК» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором. У подальшому, позивач неодноразово уточнював зміст позовних вимог та коло відповідачів у справі.

В останній редакції позовних вимог від 10 вересня 2015 року (вх.. № 13765), позивач Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» (правонаступник ПАТ «СЕБ БАНК»), звернулося до суду із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за позивачем (Т.2, а.с. 144). В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 11 червня 2008 року між ВАТ «СЕБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОКОМБАНК» та ОСОБА_6 (надалі ОСОБА_6, Позичальник) було укладено кредитний договір № 1549 на суму - 16 000,00 доларів 00 центів США строком по 11 червня 2013 року зі сплатою процентів у розмірі - 9 % річних в валюті Кредиту за користування кредитними коштами. Відповідно до п.п. 2.1 розділу 2 Договору банк надав ОСОБА_6 Кредит у розмірі та валюті, тобто 16 000,00 доларів США шляхом видачі в готівки через касу Позивача. Погашення заборгованості за кредитом, відсотками та комісією здійснюється ОСОБА_6 шляхом зарахування грошових коштів та картковий рахунок у Банку. В свою чергу відповідно до порядку виконання Позичальником боргових зобов'язань за Договором, який визначено у Договору, Позичальник зобов'язався повернути Позивачу суму отриманого кредиту зі сплатою відповідних процентів за користування кредитом, сплатою комісії, штрафних санкцій та інших платежів у строки та розмірі, які визначені у Договорі. Однак ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав.

Крім того, 11 червня 2008р. між ВАТ «СЕБ БАНК», правонаступником якого є ПАТ «ФІДОКОМБАНК», було укладено Договір іпотеки №1549 згідно п.1.2. якого в забезпечення виконання забезпечених зобов'язань вказаних в Кредитному договорі № 1549, Відповідач ОСОБА_2 передала в іпотеку з належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,0 м2, житловою площею 26,8 м2. Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. та зареєстровано в реєстрі за № 5116. Згідно Висновку Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалтинговий і «МАРКОН» від 04 вересня 2015р., ринкова вартість квартири АДРЕСА_1, загальною площею 42,0 кв.м, житловою площею 26,8 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_2 становить 221 000,00 грн. Тому просили суд в рахунок виконання зобов'язань за Кредитним договором №1549 від 11.06.2008р. звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності за Публічним акціонерним товариством «ФІДОБАНК» на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,0 кв.м, житловою площею 26,8 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_2 за ціною 221 000,00 грн.

В свою чергу відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 27.06.1989 року між нею та ОСОБА_3 зареєстровано шлюб. Під час шлюбу, а саме 10 грудня 1996 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу, посвідчений Завідуючою Третьої Криворізької державної нотаріальної контори Рукавіциною Н.В., який було зареєстровано 18.12.1996р. в Криворізькою міському БТІ, відповідно до якого та Закону, вона та її чоловік- ОСОБА_3 набули право спільної сумісної власності подружжя на квартиру за адресою: АДРЕСА_1. 30 березня 1998 року шлюб між нею та ОСОБА_3 було розірвано, про що зроблено запис за № 97. 11 червня 2008 року між ОСОБА_2 та відповідачем - ПАТ «Фідобанк» був укладений договір іпотеки, відповідно до якого вона передала в іпотеку вищевказану квартиру. Під час посвідчення договору вона повідомила приватного нотаріуса Дацко Я.О., що квартира була набута нею за час шлюбу з ОСОБА_3 та надала йому відповідні документи, але він запевнив, що у зв'язку із розірванням шлюбу, вона є єдиною власницею квартири, і лише 23.10.2015 року, отримавши роз'яснення від адвоката, їй стало відомо, що нотаріус посвідчив договір без згоди іншого співвласника - ОСОБА_3 Тому просить суд визнати договір іпотеки № 1549 від 11.06.2008 р. укладений між ОСОБА_2 та ВАТ «СЕБ Банк», посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. недійсним (Т.2, а.с. 170-171).

Представники позивача за зустрічним позовом та відповідача за зустрічним позовом в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися, під час судового розгляду позовні вимоги за первісним позовом підтримували, подавали клопотання про розгляд справи за їх відсутності та про відкладення розгляду справи, при цьому первісний позов підтримують в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову - заперечують (Т.2. а.с. 131, 154, 163, 189, 194).

В обґрунтування заперечень проти зустрічного позову, посилаються на те, що позивачем за зустрічним позовом не доведено порушення, невизнання, оспорювання прав свобод, законних інтересів (Т.2, а.с. 194)

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у судове засідання не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності (Т.2, а.с. 208). Від представника відповідача за первісним позовом, позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_11, до суду надійшли письмові заперечення проти первісного позову та пояснення щодо зустрічного позову, згідно яких спірна квартира не може бути предметом іпотеки, що виключає звернення стягнення на нього. Вважає, що під час укладання договору було порушено вимоги закону України «Про іпотеку», що призвело до невідповідності змісту договору іпотеки. Просить визнати спірний договір іпотеки недійсним, та відмовити в задоволенні вимог ПАТ «ФІДОБАНК». Також просив розглядати справу за їх відсутності (Т.2, а.с. 206, 242).

Судом також встановлено, що відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 12 та ч. 44 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» згідно з планом врегулювання Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК», затвердженим рішенням виконавчої дирекції фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 19 липня 2016 року № 1265 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «ФІДОБАНК» та делегування повноважень ліквідатора банку. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ФІДОБАНК» призначено провідного професіонала з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків Коваленко Олександра Володимировича строком на два роки з 20.07.2016 року по 19.07.2018 року включно (Т. 2, а.с. 211).

Ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору в порядку ст. 35 ЦПК України залучено Фонд гарантування вкладів фізичних осіб (Т.2, а.с. 221).

Від третьої особи заперечень проти зустрічного позову не надходило.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.

Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, доводи первісного та зустрічного позову, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення первісних та зустрічних вимог, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «СЕБ Банк» та ОСОБА_6 було укладено Кредитний договір № 1549, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 16 000 доларів США на ремонт житлового будинку, загальною площею 469,0 кв.м., який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Криничанський район, село Кудашівка, вулиця Виконкомівська, 14 у строк до 11 червня 2013 року (Т. 1, а.с.7-14).

Відповідно до п.п. 2.1 розділу 2 Договору банк надав ОСОБА_6 кредит у розмірі та валюті, тобто 16 000,00 доларів США шляхом видачі в готівки через касу Позивача. Позичальник приймає та зобов'язується належним чином використати та повернути Банку суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування Кредитом і виконати всі інші зобов'язання, що визначені у Договорі (Т. 1 а.с.29).

Відповідно до п.2.5.1. розділу 2 Договору кредиту - погашення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця та строки визначені у графіку погашення заборгованості за кредитом (Додаток №1 до цього Договору) шляхом внесення готівки в касу банку для зарахування на картковий (поточний) рахунок або безготівковим перерахуванням на картковий (поточний) рахунок (Т. 1 а.с.11).

Відповідно до п.п. 5.1.1 розділу 2 Договору, у разі порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредиту (його частини), сплати процентів за користування кредитом та комісій у визначену Договором строки, Позичальник зобов'язаний сплатити Позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум (Т. 1 а.с.13).

Відповідно до п.п.2.9.-2.9.1 Договору Позивач має право вимагати достроково виконання Боргових зобов'язань в цілому або у визначеній позивачем частині у випадку невиконання чи неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань по договору кредиту (т. 1 а.с.12).

Відповідно до п.4.1. договору кредиту - сторони при підписанні цього договору прийшли до згоди, що в якості забезпечення всіх своїх зобов'язань за цим Договором Позичальник керуючись положеннями чинного законодавства та умовами цього договору зобов'язується передати чи забезпечити передачу Майновим поручителем в іпотеку Банку предмет іпотеки, що перебуває у власності Позичальника та/чи Майнового поручителя (Т. 1 а.с.13).

Судом встановлено, що 11 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «СЕБ Банк» та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 1549, відповідно до якого Поручитель зобов'язується відповідати за повне та своєчасне виконання Боржником його боргових зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором в повному обсязі таких зобов'язань (Т.1, а.с.22-23).

Відповідно до п.п. 1.1., 1.2. Договору поруки ОСОБА_7 зобов'язалася перед Позивачем відповідати за виконання ОСОБА_6 умов щодо сплати суми Кредиту, процентів за користування Кредитом, комісійних, а також можливих неустойок та інших витрат у розмірі, в строк та на умовах, передбачених Договором кредиту (Т.1 а.с. 22).

Крім того, у відповідності до п.3.2. Договору поруки, у випадку невиконання боржником боргових зобов'язань перед Кредитором за Кредитним договором кредитор має право звернутись до поручителя з вимогою про виконання боргових зобов'язань в повному обсязі чи в частині (Т.1 а.с.22).

Також судом встановлено, що 11 червня 2008 року було укладено Договір іпотеки №1549 згідно п.1.2. якого в забезпечення виконання забезпечених зобов'язань вказаних в договорі кредиту ОСОБА_2 передала в іпотеку з найвищим пріоритетом належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,0 м2, житловою площею 26,8 м2. Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. та зареєстровано в реєстрі за № 5116 (Т. 1 а.с.24-31).

Відповідно до п.п. 2.2., 2.3. договору Іпотеки - у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником своїх зобов'язань по Кредитному договору або порушення Позичальником зобов'язань за договором Іпотеки, Позивач має право звернути стягнення та задовольнити свої вимоги за рахунок Предмета іпотеки в повному обсязі, що визначається на момент фактичного задоволення, включаючи, але не обмежуючи відсотки, відшкодування збитків, завданих простроченням виконання, необхідні витрати на утримання Предмета іпотеки, витрати на здійснення забезпеченої іпотекою вимоги, а також компенсувати всі інші витрати, з вартості Предмета іпотеки в порядку, встановленому чинним законодавством та відповідно до умов договору Іпотеки. Позивач має право направити кошти, виручені від реалізації Предмета іпотеки зокрема, на власний розсуд або відповідно до Кредитного договору на погашення простроченої заборгованості по кредиту та відсоткам, на дострокове повернення всієї суми кредиту, а також витрат пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки у відповідному порядку (Т.1 а.с.25).

З матеріалів справи вбачається, що Публічне акціонерне товариство «СЕБ БАНК» є правонаступником Відкритого акціонерного товариства «СЕБ БАНК» (Т.1, а.с. 33). Відповідно до Статуту Публічного акціонерного товариства «ФІДОБАНК» в новій редакції, який затверджено Рішенням загальних зборів акціонерів від 07 червня 2012 року (Протокол № 60) Публічне акціонерне товариство «ФІДОБАНК» є юридичною особою, створеною внаслідок зміни найменування Публічного акціонерного товариства «СЕБ БАНК» (Т. 1, а.с. 138-139).

Позичальник ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором не виконав належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість (Т. 1, а.с. 32). Згідно розрахунку заборгованості перед ПАТ «СЕБ Банк» по договору кредиту № 1549 від 11.06.2008 року ОСОБА_6, станом на 25.03.2011 року має заборгованість 10213,94 доларів США (Т.1, а.с.121).

Судом встановлено, що ОСОБА_6 (позичальник) та ОСОБА_7 (поручитель) померли 13 травня 2010року (до відкриття провадження у справі), та після їх смерті в Криничанській державній нотаріальній конторі заведено спадкові справи за №№219/2010 та 200/2010 - відповідно (Т.1, а.с. 156).

Відповідно до спадкової справи № 219/2010 спадкоємці ОСОБА_7 - ОСОБА_13 та ОСОБА_14 відмовилися від належної їм частки спадщини за законом, що залишилася після смерті їх мами - ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1, а.с. 158-159).

Як вбачається із спадкової справи № 200/2010 спадкоємці ОСОБА_6 - ОСОБА_13, ОСОБА_14, та ОСОБА_15 відмовилися від належної їм частки спадщини за законом, що залишилася після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (Т.1, а.с.168-170).

Згідно наданих Криничанською державною нотаріальною конторою відомостей, в матеріалах спадкових справ, заведених після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_6 наявні претензії кредиторів: ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», ПАТ «СЕБ БАНК» (Позивача у справі). Заповіти від імені позичальника ОСОБА_6, ОСОБА_7 не посвідчувались, свідоцтва про право на спадщину станом на грудень 2012 року не видавались (Т.1, а.с. 156-170).

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «СЕБ БАНК», правонаступником якого станом на момент розгляду справи являється ПАТ «ФІДОБАНК», 10 грудні 2010 року звернувся в порядку статті 1282 ЦК України до спадкоємців ОСОБА_6 (позичальника за кредитним договором), про що свідчить відповідна претензія (Т. 1, а.с., 164).

Таким чином, на момент звернення до Дзержинського районного сужду м. Кривого Рогу із позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (Т.1, а.с. 2) позивач знав про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є померлими особами, про що свідчить матеріали спадкової справи (Т. 1, а.с. 164).

Також встановлено, що 25 березня 2011 року за вих. № 2-3-3-1/278 ОСОБА_2 було направлено Вимогу про повне, дострокове погашення грошових зобов'язань за кредитом, сплати нарахованих за користування кредитними коштами відсотків, комісії, а також сплати пені, нарахованої за прострочення виконання зобов'язань перед банком в повному обсязі протягом тридцять днів, вимога отримана 20 квітня 2011 (Т. 1 а.с. 120-122).

Як вбачається з інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно, станом на липень 2013 року за померлим ОСОБА_6 (позичальником за кредитним договором) зареєстровано наступне майно: 1) реєстр. № майна 1195297 комплекс, розташований за адресою: АДРЕСА_2, заг. площею 1220,30, площа зем.ділянки 33416,00, № запису 18 в книзі: 1, форма власності приватна, частка - 19/20; 2) реєстр. № майна 1303170 квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3, заг. площею 56,1, № запису 124 в книзі: 3пв-124, форма власності приватна, частка - 1/1; 3) реєстр. № майна 4536831 нежитлове приміщення, тарний склад, розташований за адресою: АДРЕСА_4, заг. площею 116,4, № запису 208-208 в книзі: 17, форма власності приватна, частка - 1/1; 4) реєстр. № майна 10768470 нежитлова будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_5, заг. площею 86,00, площа земельної ділянки 348,00, № запису 5 в книзі: 3, форма власності приватна, частка - 1/1; 5) реєстр. № майна 14715245 виробнича будівля, розташована за адресою: АДРЕСА_2, заг. площею 794,5, № запису 8 в книзі: 4, форма власності приватна, частка - 1/1; 6) реєстр. № майна 14715699 комплекс будівель, розташований за адресою: АДРЕСА_6, заг. площею 681,0, № запису 9 в книзі: 4, форма власності приватна, частка - 1/1 (Т.1, а.с. 239-248).

Крім того, за ОСОБА_6 зареєстровано рухоме майно, про що вбачається із довідки Центру надання послуг пов'язаних з використанням транспортних засобів; та відкриті рахунки в ПАТ КБ «ПриватБанк» (Т.2, а.с. 1, 3, 5).

Вищевказане майно увійшло до складу спадщини.

Згідно листа Кудашівської сільської ради за № 234 від 24.09.2013 року - спадщина, яка залишилася після смерті ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вигляді житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_7, яке належало померлим згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, визнана рішенням Криничанського районного суду по позовній заяві Кудашівської територіальної громади відумерлою (Т.2, а.с. 9, 11).

Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 17 грудня 2012 року спадщину, що залишилася після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у складі: житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_7, зареєстрованого на ім'я ОСОБА_7 на підставі рішення виконавчого комітету Кудашівської сільської ради № 22 від 13 травня 2008 року та свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_1, виданого 29 травня 2008 року комунальним підприємством «Криничанське бюро технічної інвентаризації» - відумерлою (Т.2 а.с.25).

Враховуючи вищевикладені фіктичні обставини справи, суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову, враховуючи наступне.

Згідно з ст.ст. 526, 530, 599 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним.

В силу положень частини 1 та 3 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник - повернути кредит та сплатити відсотки. Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору, сплата неустойки.

За приписами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до статті 1 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із частиною п'ятою статті 3 Закону України від 5 червня 2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до статті 608 ЦК України зобов'язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язаним з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

У випадку смерті боржника за кредитним договором його права і обов'язки за цим договором переходять до спадкоємців, які зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Вимоги кредитора вони зобов'язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передано спадкоємцям у натурі (пункт 5 статті 1219, стаття 1282 ЦК України).

За змістом частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Відповідно до частини першої статті 523 ЦК України порука або застава, встановлена іншою особою, припиняється після заміни боржника, якщо поручитель або заставодавець не погодився забезпечувати виконання зобов'язання новим боржником.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що у разі смерті боржника за кредитним договором за наявності спадкоємців відбувається заміна боржника в зобов'язанні, який несе відповідальність у межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Зазначений правовий висновок викладеній у постанові Верховного Суду України від 17 квітня 2013 року № 6-18цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів.

Крім того, виходячи з юридичної природи іпотеки як різновиду застави та відповідно як засобу забезпечення виконання зобов'язань, іпотека припиняється у разі припинення основного зобов'язання відповідно до частини 1 статті 608 ЦК України та пункту 1 частини 1 статті 593 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

У разі смерті фізичної особи - боржника за зобов'язанням, у правовідносинах, що допускають правонаступництво в порядку спадкування, обов'язки померлої особи (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємця (статті 1216, 1218 ЦК). Таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника за зобов'язанням.

Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Якщо боржник помер, то в силу ст. 1282 ЦК спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Таким чином, спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором в межах вартості майна, одержаного в спадщину.

Відповідно до ст. 1281 ЦК України спадкоємці зобов'язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги.

Оскільки зі смертю боржника зобов'язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, то умови кредитного договору щодо строків повернення кредиту не застосовуються, а підлягають застосуванню норми статей 1281, 1282 ЦК України щодо строків пред'явлення кредитором вимог до спадкоємців і порядку задоволення цих вимог кредитора.

Як вбачається з матеріалів справи, Позивач використав позасудовий спосіб захисту порушених прав, звернувшись до нотаріальної контори із претензією до спадкоємців у порядку, визначеному ст. 1281 ЦК України та ст. 1282 ЦК України.

На застоводавця (Іпотекодавця) може бути покладено обов'язок щодо належного виконання зобов'язання за кредитним договором у випадку смерті позичальника лише за наявності в позичальника правонаступника, який прийняв спадщину, та його згоди відповідати за нового боржника, зафіксованої в тому числі й у договорі як згоди відповідати за виконання зобов'язання перед будь-яким боржником у разі переведення боргу за забезпечувальним зобов'язанням.

Аналогічний висновок міститься й у постанові Верховного Суду України від 03 червня 2015 року № 6-206цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Зі змісту договору іпотеки за № 1549 від 11 червня 2008 року вбачається, що ОСОБА_2 як майновий поручитель не поручалась за належне виконання зобов'язань за договором кредиту, укладеного із ОСОБА_6, в разі зміни боржника на будь-яку іншу особу або у разі його смерті.

Будь-які докази, що підтверджують фактичне погодження відповідача відповідати за виконання кредитного договору за будь-якого боржника в разі переводу боргу чи смерті боржника, позивачем на надано.

Договір Іпотеки № 1549 від 11 червня 2008 року відповідних застережень не містить.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, оскільки Відповідач як майновий поручитель за договором іпотеки не погоджувався відповідати як за нового боржника (у випадку смерті боржника та наявності спадкоємців), так і у разі смерті боржника (у разі відсутності у нього спадкоємців) та враховуючи те, що укладений з ОСОБА_2 договір Іпотеки не містить умови про її згоду на таку відповідальність, вимоги позивача не підлягають задоволенню.

Крім того, суд зазначає, що оскільки спадкоємці позичальника - ОСОБА_6 за основним зобов'язанням відмовилися від права на спадщину, та відповідно не прийняли спадкове майно, позивач ПВТ «ФІДОБАНК» не позбавлений права у порядку, визначеному частиною 3 статті 1277 ЦК України звернутися до суду із заява про визнання спадщини відумерлою, та в подальшому задоволення своїх вимог за рахунок спадкового майна, що не було прийнято спадкоємцями.

Крім того, суд звертає увагу, що порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульовано статтею 39 Закону України «Про іпотеку», якою передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону. Можливість виникнення права власності за рішенням суду передбачена лише у статтях 335 та 376 ЦК України. В інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема з правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу). Аналіз положень статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України дає підстави для висновку про те, що законодавцем визначено три способи захисту задоволення забезпечених іпотекою вимог кредитора шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий (на підставі рішення суду) та два позасудові (на підставі виконавчого напису нотаріуса та згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя). У свою чергу позасудовий спосіб захисту за договором про задоволення вимог іпотекодержателя або за відповідним застереженням в іпотечному договорі реалізується шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки або надання права іпотекодержателю від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу. При цьому договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно (частина перша статті 37 Закону України «Про іпотеку»).

Такі висновки висвітлені в правовій позиції ВСУ від 22 березня 2017 року у справі № 6-2967цс16, яка є обов'язковою для застосування.

На підставі викладеного, суд не вбачає підстав для задоволення первісного позову.

Що стосується зустрічної позовної заяви, суд вважає вимоги безпідставними та необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу 27.06.1989 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрували шлюб в « гор. ЗАГС г.Фролово Волгоградской области» з записом № 191 (Т.2 а.с.172).

Як вбачається з матеріалів справи 10.12.1996 року ОСОБА_2 уклала договір купівлі-продажу, посвідчений Завідучою Третьою Криворізькою державною нотаріальною конторою Рукавіциною Н.В., та набула право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (т.2 а.с.173).

Як вже зазначалось, 11 червня 2008 року було укладено Договір іпотеки №1549 згідно п.1.2. якого в забезпечення виконання забезпечених зобов'язань вказаних в договорі кредиту ОСОБА_2 як майновий поручитель передала в іпотеку з найвищим пріоритетом належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 42,0 м2, житловою площею 26,8 м2. Договір посвідчено приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дацко Я.О. та зареєстровано в реєстрі за № 5116 (Т. 1 а.с.24-31).

Також судом встановлено, що 30.03.1998 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Дзержинської районної ради м. Кривого Рогу Дніпропетровської області було розірвано, про що зроблено запис за № 97 (Т.2 а.с.174).

Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину.

Так, відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, відповідно до яких, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

У відповідності до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно вимог ст. ст. 27 - 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Суд зауважує, що за змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

В якості підстав для визнання договору Іпотеки недійсним, ОСОБА_2 посилається на те, що предмет іпотеки є спільною сумісною власністю подружжя, тому для укладання договору іпотеки необхідна була згода чоловіка, який в силу закону є співвласником квартири.

Проте, з такими доводами суд не погоджується.

Відповідно достатей572, 575 ЦКУкраїни іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

За статтею 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

За нормами частини четвертої статті 203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Відповідно до статті578 ЦК України та статті6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників. Така згода за своєю правовою природоює одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України у разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього правочину такий правочин є нікчемним. Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Суд зауважує, що розпорядження майном, набутим під час шлюбу після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК України, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядженням майно, що є у спільній сумісній власності подружжя, вже не діє.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність. Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку суд приходить до висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

Вказані правова позиція висловлена ВСУ у постановах від 22 лютого 2017 року за № 6-17цс17, від 30 березня 2016 року за № 6-533цс16, та є обов"язковою для застосування в силу положень ст. 370-1 ЦПК України.

Судом встановлено, шо на час укладання спірного договору іпотеки (2008 рік) шлюб між позивачем за зустрічним позовом та її чоловіком ОСОБА_3 було розірвано (1998 рік).

На момент укладання спірного договору особа ОСОБА_2 була встановлена, так само як і перевірено належність їй на праві власності квартири, що стала предметом іпотеки (Т.2, а.с. 78).

Враховуючи встановлені фактичні обставини та наявні в матеріалах справи докази, суд приходить до висновку, що на час укладення спірного договору Іпотеки нотаріус не знав і не міг знати про те, що спірна квартира може належати на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і що останнім не надавалась згоди на укладення цього договору, а також те, що ОСОБА_2 діє недобросовісно.

Таким чином, зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Оскільки суд відмовляє у задоволенні як первісного так і зустрічного позову, підстав для розподілу судових витрат у справі в порядку ст. 88 ЦПК України не вбачається

Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 203, 215, 219, 509, 523, 543, 572, 573, 578, 608, 610, 611, 629, 1054, 1216-1220, 1277, 1281-1282 ЦК України, , ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 179, 209, 212-215, 218, 223, 292, 294 ЦПК України, суд,,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні уточненого позову Пубічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК" до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на предмет спору Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити в повному обсязі.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Пубічного акціонерного товариства "ФІДОБАНК", треті особи без самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу Дацко Ярослав Олексійович про визнання договору іпотеки недійсним - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подачі апеляційної скарги, протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Повний текст рішення складено 26 червня 2017 року.

Суддя: О. В. Чайкіна