АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/5909/15-ц 22-ц/774/1596/К/17
Справа № 210/5909/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/1596/К/17 Костенко В.В.
Категорія - 27 (ІV) Доповідач - Зубакова В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Барильської А.П., Бондар Я.М.

за участю секретаря: Борщ А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про захист прав споживачів.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач - ОСОБА_4 та її представник - ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначила, що 08 жовтня 2014 року між нею та відповідачем «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір № 305835/33381/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі (золото) Ф&К «Золотий», згідно умов якого вкладник внесла на відкритий їй банком депозитний рахунок НОМЕР_1 у банківському металі (золото), загальною вагою 460 грам, або 14,79 тройських унцій, вартість якого на день підписання договору становить 231564,09 грн. на строк з 08.10.2014 року по 08.04.2015 року,а банк в свою чергу зобов'язався протягом вказаного строку нараховувати та виплатити вкладникові проценти у банківському металі за ставкою 1,75% річних.

По закінченню строку дії договору позивач неодноразово зверталася до ПАТ «Банк Фінанси та Кредит» з вимогами про повернення банківського вкладу (золото) та нарахування відповідно до умов договору процентів, проте відповідач відмовив їй в цьому.

Посилаючись на вказані обставини, позивач ОСОБА_4просила суд стягнути з відповідача на її користь банківський метал (золото) вагою 460 грам, або 14,79 тройських уній, вартість якого за курсом Національного Банку України становить 397712,32 грн., проценти нараховані за користування банківським вкладом в розмірі 7,82 грн. банківського метала (золото), що за курсом Національного Банку України становить 6761,11 грн.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2016 року задоволено позов ОСОБА_4

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_4 вклад за договором № 305835/33381/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий» від 08.10.2014 року у розмірі 397712,32 грн.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_4 проценти за договором № 305835/33381/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий» від 08.10.2014 року у розмірі 6761,11 грн.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 червня 2016 року стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

У квітні 2017 року відповідач ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» звернувся до суду з заявою про перегляд ухваленого у справі заочного рішення, яка ухвалою Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 02 червня 2017 року залишена без задоволення.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Вважає, що суд при ухваленні рішення не визначився з характером спірних правовідносин й дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заявлених позовних вимог в загальному порядку, передбаченому ЦК України, не врахувавши, що на час розгляду даної справи та ухвалення рішення Постановою Правління Національного Банку України № 612 від 17 вересня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних, й цього ж дня Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», яким було запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації, у зв'язку з чим діє спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, регламентований Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того вказав, що позивач не звернулася в установленому законом порядку з заявою про визнання її кредитором банку за заборгованістю, що виникла на підставі укладеного договору, тим самим позбавивши себе права на задоволення своїх вимог до банку, тому її вимоги не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів й відповідно до ч. 8 ст. 49 Закону України Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вважаються погашеними.

Також представник відповідача вказав на порушення судом норм процесуального права щодо його належного повідомлення про розгляд справи, призначений на 12 травня 2016 року та відсутність у зв'язку з цим підстав для ухвалення заочного рішення у цій справі.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на безпідставність наведених ній доводів, просить апеляційну скаргу відхилити та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5, які, кожна окремо, заперечували проти доводів апеляційної скарги та просила її відхилити, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги, письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання, зокрема, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

Частиною 2 ст. 214 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак, суд ухвалив судове рішення без дотримання наведених вимог, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті заявлених вимог.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 08 жовтня 2014 року між позивачем ОСОБА_4 та відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір № 305835/33381/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі (золото) Ф&К «Золотий», згідно умов якого вкладник внесла на відкритий їй банком депозитний рахунок НОМЕР_1 у банківському металі (золото), загальною вагою 460 грам, або 14,79 тройських унцій, вартість якого на день підписання договору становить 231564,09 грн. на строк з 08.10.2014 року по 08.04.2015 року,а банк, в свою чергу, зобов'язався протягом вказаного строку нараховувати та виплатити вкладникові проценти у банківському металі за ставкою 1,75% річних (а.с. 11-12).

28 квітня 2015 року, 07 липня 2015 року, 18 серпня 2015 року позивач зверталася до відповідача з письмовими заявами про повернення їй суми вкладу та виплату нарахованих за ним процентів, однак її вимоги задоволені не були (а.с. 13-16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ухиляється від виконання визначених законодавством та взятих на себе за договором зобов'язань в частині повернення вкладу та нарахованих процентів, а тому вклад у банківському металі (золото) та нараховані за ним проценти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Проте, погодитися з такими висновками колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За змістом ч.1, ч.3 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського строкового вкладу банк зобов'язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Відповідно до п. 2.3 укладеного між сторонами договору, повернення вкладу та виплата нарахованих на нього процентів клієнту здійснюється банком у день закінчення строку, визначеного п.1.1. цього договору (08 квітня 2015 року). Якщо день повернення вкладу та виплати процентів припадає на вихідний, святковий, неробочий день, то повернення вкладу та виплата процентів проводиться банком на наступний перший робочий день. Банк повертає клієнту вклад у банківському металі та виплачує нараховані на вклад проценти шляхом перерахування банківського металу (вкладу) з депозитного рахунку НОМЕР_1 та нарахованих процентів у банківському металі з рахунку НОМЕР_2 на поточний рахунок клієнта (НОМЕР_3) у банківському металі, відкритий у банку.

Пунктом 4.1 договору визначено, що у випадку невиконання або неналежного виконання умов цього договору, сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства України.

Разом з тим, п.5 укладеного договору встановлює істотну умову про те, що сторони не несуть відповідальності за невиконання або неналежне виконання своїх зобов'язань за цим договором, у випадку виникнення обставин непереборної сили, до яких відноситься, в тому числі, вступ у дію законодавчих актів, урядових постанов і розпоряджень державних органів, актів нормативного характеру Національного банку України, що прямо або побічно забороняють або обмежують можливість належного виконання сторонами своїх зобов'язань за цим договором (а.с. 11-12).

Загальне правило про заборону обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку закріплено також й в ст. 1074 ЦК України.

Разом з тим, ч.1 ст. 1074 ЦК України встановлено виключення з цього правила у випадках обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на рахунку, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму та фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», Національний банк видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Як вбачається з матеріалів справи, Постановою Правління Національного Банку України № 612 від 17 вересня 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було віднесено до категорії неплатоспроможних.

17 вересня 2015 року Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», за яким запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 р. включно та призначено уповноважену особу Фонду.

Відповідно до Постанови Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит» делегування повноважень ліквідатора банку» від 18 грудня 2015 року № 230 розпочато процедуру ліквідації банком строком з 18.12.2015 рок по 17.12.2017 року.

Правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд), порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, відносини між Фондом, банками, Національним банком України, повноваження та функції Фонду щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків регламентуються Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з п. 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства (п.6 ст. 2 цього Закону).

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 ч.5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до ч.2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Таку правову позицію висловив Верховний Суд України у постановах № 6-2001цс15 від 20 січня 2016 року, № 6-1123цс16 від 13 червня 2016 року, № 60350цс17 від 12 квітня 2017 року, № 6-1809 від 07 червня 2017 року, яка у силу ст. 360-7 ЦПК України повинна обов'язково враховуватися судами загальної юрисдикції при з застосуванні таких норм праву.

Однак, суд першої інстанції не врахував зазначеного та не звернув уваги на те, що з 18 вересня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» з ринку, що є свідченням того, що на момент ухвалення рішення (12 травня 2016 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»

У зв'язку з наведеним колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача щодо безпідставного розв'язання виниклого спору за нормами Цивільного Кодексу України, та вважає, щ неправильне застосування норм матеріального права при вирішенні справи є беззаперечною підставою для скасування ухваленого у справі рішення.

Вирішуючи заявлені ОСОБА_4 позовні вимоги про стягнення вкладу та нарахованих за ним процентів, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття такого рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Разом з тим, п.10 ч.4 ст. 26 зазначеного Закону передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти за вкладами у банківських металах.

Таким чином, гарантії Фонду не поширюються на відшкодування коштів за вкладами у банківських металах.

Однак зазначеним Законом передбачено порядок щодо повернення вкладів у банківських металах.

Так, ст. 27 зазначеного Закону встановлено порядок визначення вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами, а ст. 52 Закону визначено черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплату витрат та здійснення платежів.

Згідно ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до ч.2 ст. 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами.

Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої ст. 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Реєстр акцептованих вимог кредиторів та зміни до нього підлягають затвердженню виконавчою дирекцією Фонду.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що позивач ОСОБА_4 скористалася наданим їй Законом правом та звернулася в установленому ним порядку до Фонду з вимогою щодо повернення вкладів у банківських металах та включення її до реєстру акцептованих вимог кредиторів. Не надано таких доказів позивачем й суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 8 ст. 49 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними.

Отже, виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для задоволення заявлених позивачем вимог відсутні, тому в задоволенні поданого позову слід відмовити.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з підстав, передбачених п.1, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, порушенням судом норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року у разі скасування рішення у справі ухвалене додаткове рішення втрачає силу.

Додатковим рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 червня 2016 року стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 487,20 грн.

Таким чином, ухвалене у справі додаткове рішення також підлягає скасуванню.

Відповідно до ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення абоухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки, позивач ОСОБА_4 звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», колегія суддів, врахувавши приписи ч. 4 ст. 88 ЦПК України, приходить до висновку про наявність правових підстав для компенсації за рахунок держави судових витрат зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 4044,73 грн. та понесених відповідачем ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судових витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4449,20 грн. (а.с. 106).

Керуючись ст. 303, 307, п. 1, п. ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» - задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 12 травня 2016 року та додаткове рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06 червня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення вкладу за договором № 305835/33381/6-14 про банківський строковий вклад (депозит) у банківському металі Ф&К «Золотий» від 08 жовтня 2014 року у розмірі 397712,32 грн. та нарахованих на нього процентів у розмірі 6761,11 грн. - відмовити.

Судові витрати зі сплати судового збору за подання до суду позовної заяви в розмірі 4044,73 грн. та понесені Публічним акціонерним товариством «Банк «Фінанси та Кредит» судові витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 4449,20 грн. - компенсувати за рахунок держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: