Провадження №2/201/645/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017р. Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого - судді - Ткаченко Н.В.

при секретарі - Карнаух І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, застосування реституції,

В С Т А Н О В И В:

16.11.2016р. ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, застосування реституції.

13.03.2017р. у звязку із закінченням пятирічного строку повноважень судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Наумової О.С., вищевказана цивільна справа була передана в провадження судді Ткаченко Н.В.

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Ткаченко Н.В. від 14.03.2017р. цивільна справа прийнята до свого провадження (а.с. № 68).

В обґрунтування позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 28.09.2007р. між ним та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір №107119 при укладанні якого банком було порушено Правила надання інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту та вимоги ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів». Під час укладення договору банк приховав від позичальника повну та достовірну інформацію щодо реальної процентної ставки та кінцевої сукупності вартості кредиту. В липні 2015р. позивачу стало відомо про існування заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська про стягнення з нього заборгованості за вказаним кредитним договором, ухвалою суду від 06.10.2015р. заочне рішення скасовано, справу призначено до розгляду в загальному порядку. Під час перегляду справи яка перебуває в провадженні Індустріального суду м. Дніпропетровська , за клопотання позивача була призначена та проведена судово-економічна експертиза та в результаті проведення експертного дослідження було встановлено, що кредитний договір №107119 не відповідає вимогам п.3.1,3.3,3.4,3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, графік платежів до договору не відповідає вимогам п.3.1, 3.2, 3.3 Правил, та реальна процента ставка за договором становить 25.85 % річних. Отже, позивач зазначає, що кредитний договір через значну кількість несправедливим умов та наявності недостовірної інформації порушує принцип рівності сторін договору на шкоду позивача споживача, а тому невідповідність умов договору закону є підставою для недійсності правочину згідно до ст.ст. 203, 215, 230 ЦК України.

На виконання ухвали суду від 07.03.2017р. банком надана належним чином завірена копія кредитної справи по кредитному договору №107119 від 28.09.2007р. укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

23.05.2017р. до суду надійшло клопотання адвоката позивача ОСОБА_2 про витребування для огляду в судовому засіданні доказів з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська - цивільної справи №2/0417/2139/2012.

11.10.2017р. представником відповідача ОСОБА_3 подана заява про застосування строків позовної давності, враховуючи те, що кредитний договір позивачем був укладений в 2007році, а з позовом до суду про визнання договору недійсним позивач звернувся лише в 2016 році, тобто з пропуском встановленого законом трирічного строку позовної давності.

Позивач та його адвокат ОСОБА_2 (діє на підставі договору про надання правової допомоги від 07.04.2016р. - а.с. № 8) в судове засідання 11.10.2017р. не з,явилися, про дату розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с. № 109). 11.10.2017р. до суду надійшла заява адвоката позивача ОСОБА_2, в якій вона просила зняти з розгляду клопотання про витребування доказів в частині витребування з Індустріального районного суду м. Дніпропетровська для огляду цивільну справу №2/0417/2139/2012, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила поновити позивачу строки позовної давності для звернення до суду, у звязку з тим, що про порушене право позивачу стало відомо у липні 2016р., справу розглядати без її участі та за відсутності позивача, без застосування фіксації судового процесу на підставі письмових доказів долучених до матеріалів справи (а.с. № 112-113).

Представник відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк» - ОСОБА_3 (діє на підставі довіреності від 29.12.2016р. а.с. № 116) в судове засідання 11.10.2017р. не з,явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. 11.10.2017р. до суду надійшла заява представника відповідача, в якій представник відповідача проти задоволення позову заперечував в повному обсязі та значив, що відповідач само по собі існування висновку судово-економічної експертизи по справі, яка перебуває в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, визнає, проте вважає, що даний висновок не є належним доказом в обґрунтування вимог позивача про визнання договору недійсним, оскільки справа, в рамках якої проведено експертизу не розглянута по суті, рішенням суду належність даного доказу не встановлена (ч. 3 ст. 61 ЦПК України). Крім того, висновок експерта доказує лише питання виконання (невиконання) кредитного договору і жодним чином не стосується моменту його укладення (а.с. № 115).

За таких обставин, враховуючи належне повідомлення сторін, надані сторонами письмові пояснення та заперечення, на підставі ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності сторін та винести рішення на загальних засадах цивільного судочинства, встановлених главою 7 розділу ІІІ ЦПК України.

Розгляд справи відбувався згідно положень ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксування процесу технічними засобами.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що в задоволені позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.09.2007р. між позивачем та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (далі назву банку було змінено на ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено кредитній договір №107119, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22500 дол. США на придбання автомобіля з кінцевим терміном повернення згідно Графіку погашення кредиту до 27.09.2013р. (а.с. № 91-99).

Згідно до п.2.2.3 позичальник зобовязаний здійснювати погашення кредиту в дату сплати згідно Графіку погашення, зазначеному в Додатку №1.

Згідно до п.п.4.1,4.2 договору за користування кредитом в період з дати списання коштів з поточного рахунку до дати погашення кредиту згідно до п.п. 1.3, 2.2.3, 2.4.1, 4.13 договору, а також Графіку погашення кредиту та процентів, наведеного в Додатку №1 до договору, позичальник сплачує банку проценти в розмірі 16% річних. Сплата процентів за користування кредитом, визначених в п.4.1. договору, здійснюється в дату сплати процентів (кожного поточного місяця) згідно до Графіку погашення. При несплаті процентів в зазначений строк, вони вважаються простроченими.

Як вбачається з наданого відповідачем детального розрахунку заборгованості за кредитним договором (а.с. № 86-90), позивач з дати укладення договору до січня 2010р. здійснював погашення кредиту та процентів, а отже, дії відповідача свідчать про згоду з умовами кредитування.

Частиною 1 ст.15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України. Згідно зі ч.1-3, ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Отже, складовими основного зобовязання для позичальника при виконання кредитного договору є сплата отриманого тілу кредиту та процентів за користування кредитом.

Кредитний договір містить Додаток №1 від 28.09.2007р. «Графік погашення кредиту та процентів» (а.с. № 98), з підписанням якого сторонами були погоджені строки та розмір платежів (погашення тіла кредиту та процентів), які позичальнику необхідно сплачувати на виконання своїх зобовязань за договором.

Крім того, «Графік погашення кредиту» містить інформацію, щодо сукупної вартості кредиту, яку позичальник мав би сплатити відповідачеві за умови належного виконання зобовязань, а саме, загальна сума кредиту складає 35370,06 дол. США, сума платежів по погашенню тіла кредиту 25000 дол. США, сума погашення процентів 12870,06 дол. США.

Отже, з підписання Додатку №1 до договору, який є невід,ємною складовою до кредитного договору, сторонами були погоджена істотна умова кредитування сукупна вартість кредиту.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Так, виходячи зі змісту позовної заяви, в обґрунтуванням позовних вимог позивачем покладено висновок судово-економічної експертизи №12/02/2016р. від 19.10.2016р. яка була проведена в рамках цивільної справи №0417/2139/2012 за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, яка перебуває в провадженні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, на сьогоднішній день справи не розглянута по суті, провадження по справі зупинено.

Згідно висновку судової експертизи (а.с. № 18-29) ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.04.2016р. на вирішення експерта були поставлені уточнені наступні питання (а.с. № 19): 1) чи відповідає кредитний договір №107119 від 28.09.2007р. Умовам кредитування згідно до Постанови НБУ №168 від 10.05.2007р.; 2) Чи відповідає графік платежів по кредитному договору №10719 умовам кредитування згідно до Постанови НБУ №168 від 10.05.2007р.; 3) Якою є сукупна вартість та реальна процента ставка по кредитному договору №10719 від 28.09.2007р. з урахуванням всіх платежів по кредитному договору (комісії банку, страхових платежів, послуг нотаріуса та інше).

Відповідно до ч.6 ст.147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими ст.212 цього Кодексу.

Згідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За результатами проведення судової економічної експертизи, судовим експертом ОСОБА_4, яка має вищу економічну освіту та кваліфікацію судового експерта за спеціальностями: 11.1 «Дослідження документів бухгалтерського, податкового обліку та звітності», 11.2 «Дослідження документів про економічну діяльність підприємств та організацій», 11.3. «Дослідження документів фінансово-кредитних операцій», надано висновок, що кредитний договір №107119 від 28.09.2007р. не відповідає Умовам кредитування згідно до Постанови НБУ №168 від 10.05.2007р.; графік платежів по кредитному договору №10719 не відповідає умовам кредитування згідно до Постанови НБУ №168 від 10.05.2007р; реальна процента ставка по кредитному договору №10719 від 28.09.2007р. становить 25,85 % річних, абсолютне значення подорожчання кредиту 18218,95 дол. США.

Згідно до п.2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень затвердженої Наказом МЮУ 08.10.1998 № 53/5 (зі змінами та доповненнями) «Відповідальність експерта» експерту забороняється: вирішувати питання, які виходять за межі спеціальних знань експерта та зясування питань права і надавати оцінку законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами.

Виходячи з викладеного, при винесенні рішення, суд не надає правову оцінку висновку судової економічної експертизи, як належному доказу обґрунтованості позовних вимог, оскільки дійшов до висновку, що експертом порушено вимоги п.2.3 Інструкції, а саме, вирішені питання, які виходять за межі його спеціальних знань, зясовані питання права, надана оцінка законності проведення процедур, регламентованих нормативно-правовими актами.

Аналізуючи зміст умов кредитного договору, суд приходить до висновку, що відповідачем перед укладенням договору про надання споживчого кредиту було повідомлено споживача у письмовій формі про всі істотні умови кредитування, виходячи з положень ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції, що діяла на час укладення кредитного договору.

Таким чином, за результатами дослідження письмових доказів, які наявні в матеріалах справи, судом вставлено, що спірний договір споживчого кредиту підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню кредитного договору, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатках до договору «Графік погашення кредиту», позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, був обізнаний про всі його умови, у тому числі щодо загальної вартості кредиту, графіку погашення, з якими погодився, що засвідчив власноручним підписом.

Згідно до правового висновку ВСУ викладеного в постанові від 02.12.2015р. у справі № 6-1341цс15 «Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору».

Якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Відповідна правова позиція викладені ВСУ в постанові від 23.12.2015р. у справі № 6-845цс15.

При винесенні рішення суд не розглядає заяву представника відповідача про застосування строків позовної давності, оскільки в межах строків позовної давності підлягає захисту тільки порушене право, а суд при розгляді справи дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

З вищенаведеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволення, оскільки оспорюваний кредитний договір в цілому не суперечить ст.ст.11,18 Закону України Про захист прав споживачів та ст. 203 ЦК України.

Обговорюючи питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України, з огляду на те, що в задоволені позову відмовлено та позивача звільнено від оплати судових витрат за Законом України «Про захист прав споживачів», судові витрати по справі відносяться на рахунок держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 203, 207, 215, 626, 628, 640, 1048, 1054 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою ВСУ від 23.12.2015р. у справі № 6-845цс15, Постановою ВСУ від 02.12.2015р. у справі № 6-1341цс15, ст.ст. 8, 10, 11, 57- 60, 88, 147, 169, ч. 2 ст. 197, ст.ст. 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та визнання кредитного договору недійсним, застосування реституції - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів.

Суддя: Н.В.Ткаченко