У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2017 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоСитнік О.М.,
суддів: Гримич М.К., Леванчука А.О.,
Іваненко Ю.Г., Маляренка А.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_7, до ОСОБА_8, ОСОБА_9, Харківської районної державної адміністрації Харківської області, третя особа - Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації Харківської області, про визнання договорів недійсними та скасування розпорядження, за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_8 - ОСОБА_10, до якої приєдналася Харківська районна державна адміністрація Харківської області, на рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 травня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_6 звернулася в інтересах малолітнього ОСОБА_7 до суду з позовом, у якому зазначала, що вона є рідною бабою малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. У березні 2010 року вона подарувала онуку грошову суму у розмірі 450 тис. грн та на ці кошти підшукала для нього нерухомість. Вказувала, що 29 березня 2010 року між її онуком ОСОБА_7, від імені якого діяла його мати ОСОБА_9, та ОСОБА_11 укладені договори купівлі-продажу житлового будинку із земельною ділянкою, за якими її онук ОСОБА_7 набув у приватну власність житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами № АДРЕСА_1, земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку,площею 0,15 га та земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства площею 0,0356 га за вищезазначеною адресою. Проте у липні 2013 року вона дізналася про те, що її донька грубо порушила майнові права онука, уклавши усупереч його інтересів та від його імені 05 квітня 2013 року договори купівлі-продажу зазначеного вище будинку та земельних ділянок, за якими це майно було відчужене на користь ОСОБА_8 На її думку, ці договори купівлі-продажу не відповідають вимогам чинного законодавства, дії відповідачів щодо їх укладення грубо порушують майнові права малолітнього ОСОБА_7, у зв'язку із звуженням обсягу його майнових прав, оскільки до укладення вищевказаних договорів малолітній онук мав у своїй приватній власності три самостійних об'єкта нерухомості - житловий будинок та дві земельні ділянки, а після укладення договорів купівлі-продажу він втратив об'єкти нерухомості. Крім того, розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 12 березня 2013 року зобов'язано ОСОБА_9 отримані кошти від продажу земельних ділянок вкласти на депозитний рахунок банку на ім'я малолітнього сина ОСОБА_7 та у місячний термін надати до служби у справах дітей копію договору банківського вкладу та копію договору подарованого будинку. Про гроші від продажу будинку в розпорядженні не зазначалося взагалі, чим, на її думку, грубо порушені майнові права малолітньої дитини. Зазначала, що ОСОБА_9 гроші, отримані від продажу земельних ділянок до депозитного рахунку не поклала взагалі.

Просила визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, укладений між малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 квітня 2013 року (кадастровий номер НОМЕР_1), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 укладений між малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 квітня 2013 року (кадастровий номер НОМЕР_2), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 укладений між малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8; визнати незаконним та скасувати розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 12 березня 2013 року.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 травня 2016 року, позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 укладений між малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8 Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 квітня 2013 року (кадастровий номер НОМЕР_1), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 укладений між малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8 Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 05 квітня 2013 року (кадастровий номер НОМЕР_2), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 укладений між малолітнім ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8 Визнано незаконним та скасовано розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 12 березня 2013 року.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_8 - ОСОБА_10, до якої приєдналася Харківська районна державна адміністрація Харківської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, та приєднаної до неї заяви, вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що укладені 05 квітня 2013 року між малолітнім ОСОБА_7 та ОСОБА_8 договори купівлі-продажу нерухомого майна на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області від 12 березня 2013 року № 59 призвели до звуження майнових прав малолітньої дитини ОСОБА_7, оскільки замість трьох об'єктів нерухомості - житлового будинку та двох земельних ділянок, останній отримав у власність лише Ѕ частини житлового будинку по АДРЕСА_2, де на час укладення вказаних правочинів проживав та був зареєстрований.

З такими висновками судів повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що 05 квітня 2013 року між малолітнім ОСОБА_7 (продавець), від імені якого діяла мати ОСОБА_9, і ОСОБА_8 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1500 га (кадастровий номер НОМЕР_1) за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 192, т. 1).

05 квітня 2013 року між малолітнім ОСОБА_7 (продавець), від імені якого діяла мати ОСОБА_9, і ОСОБА_8 (покупець) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0356 га (кадастровий номер НОМЕР_2) за вищевказаною адресою (а. с. 208, т. 1).

05 квітня 2013 року між малолітнім ОСОБА_7 (продавець), від імені якого діяла мати ОСОБА_9, і ОСОБА_8 (покупець) укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 225, т. 1).

Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації від 12 березня 2013 № 59 «Про надання дозволу на відчуження житлового будинку та земельних ділянок, право власності на які має малолітній ОСОБА_7.» ОСОБА_9 надано дозвіл на відчуження від імені малолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, належного йому на праві приватної власності житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, земельної ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, земельної ділянки площею 0,0356 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, за умови одночасного дарування на ім'я дитини 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_12 Зобов'язано ОСОБА_9 отримані кошти від продажу земельних ділянок вкласти на депозитний рахунок банку на ім'я малолітнього сина ОСОБА_7 та у місячний термін надати до служби у справах дітей районної державної адміністрації копію договору банківського вкладу та копію договору подарованого будинку (а. с. 159, 160, т. 1).

05 квітня 2013 року між ОСОБА_12 (дарувальник) та ОСОБА_9, що діє від імені малолітнього ОСОБА_7 (обдаровуваний), укладено договір дарування 1/2 частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а. с. 9, т. 2).

16 липня 2013 року ОСОБА_9 від імені та в інтересах малолітнього ОСОБА_7 укладено з Публічним акціонерним товариством «Укргазбанк» депозитний договір № 046/07/13/0270 на суму 107 тис. грн (а. с. 104−107, т. 2).

Згідно з ч. ч. 1−3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити права та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей (ч. ч. 5, 6 ст. 203 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 177 СК України визначено, що батьки управляють майном, належним малолітній дитині, без спеціального на те повноваження. Батьки зобов'язані дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах. Якщо малолітня дитина може самостійно визначити свої потреби та інтереси, батьки здійснюють управління її майном, враховуючи такі потреби та інтереси.

Батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов'язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини. Дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло (ч. ч. 2, 4 ст. 177 СК України).

Згідно з п. 7 ч. 5 ст. 177 СК України органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що: вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Із матеріалів справи вбачається, що перед укладенням оспорюваних договорів купівлі-продажу мати малолітньої дитини ОСОБА_7 - ОСОБА_9 звернулася до органу опіки та піклування Харківської районної державної адміністрації із заявою від 10 серпня 2012 року про надання дозволу на відчуження спірного майна (а. с. 27, т. 2), за результатами розгляду якої Харківською районною державною адміністрацією 12 березня 2013 року видано розпорядження № 59 «Про надання дозволу на відчуження житлового будинку та земельних ділянок, право власності на які має малолітній ОСОБА_7.», яке на час вчинення договорів купівлі-продажу було дійсним.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суди у порушення вимог ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України при ухваленні рішення зазначене не врахували, при цьому не звернули увагу на те, що після продажу 05 квітня 2013 року належного малолітньому ОСОБА_7 нерухомого майна - житлового будинку та двох земельних ділянок, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, цього ж дня на виконання розпорядження Харківської районної державної адміністрації від 12 березня 2013 № 59 малолітньому ОСОБА_7 було подаровано Ѕ частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2, право власності на яке зареєстроване за ним 05 квітня 2013 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовніром В.В., також 16 липня 2013 року на ім'я ОСОБА_7 відкрито депозитний рахунок; суди не взяли до уваги акт Служби у справах дітей Жовтневого району Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики щодо обстеження житлово-побутових умов малолітнього ОСОБА_7 (а. с. 122, т. 1), не з'ясували, чи відповідає відчужене та придбане майно будівельно-технічним, санітарним нормам, чи придатне воно для проживання та в якому технічному стані перебуває на момент розгляду справи, та дійшли передчасного висновку про звуження майнових прав малолітньої дитини ОСОБА_7

Враховуючи, що суди не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення вимог матеріального та процесуального права призвело до ухвалення судових рішень, які не відповідають вимогам ст. ст. 212−214, 316 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 345, 347 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_10, до якої приєдналася Харківська районна державна адміністрація Харківської області, задовольнити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 17 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 травня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.М. Ситнік
Судді: М.К. Гримич Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук А.В. Маляренко