Справа № 487/1878/17
Провадження № 2/487/1332/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

19.09.2017 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Біцюка А. В., за участю секретаря судового засідання Попович В. Б., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И В :

31 березня 2017 року до Заводського районного суду м. Миколаєва звернулася ОСОБА_2 з цивільним позовом до ОСОБА_3, про поділ майна подружжя, мотивуючи його тим, що з 25 березня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбі сторонами набуто у власність квартиру АДРЕСА_1. 23.05.2016 року заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва шлюб між сторонами розірвано. Позивач просила суд поділити майно, що є у спільній сумісній власності подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

В судове засідання позивачка не з'явилася, про час, дату та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги повністю, просив суд задовольнити позов з підстав, що викладені у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений своєчасно та належним чином.

Вислухавши думку представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази кожен окремо та у їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що з 25 березня 2006 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, що розірвано Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 23.05.2016 року у справі №488/4988/15-ц, провадження №2/488/619/16.

За час перебування у шлюбі сторонами набуто у власність квартиру №95, що знаходиться в місті Миколаєві по вул.. Лазурній 16-а, що підтверджується копією договору купівлі - продажу від 20 червня 2012 року.

Вирішуючи по суті даний спір суд виходить з того, що загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 1 ст. 61 СК України встановлено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частинами 1,2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто Використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" від 21 грудня 2007 р. N 11).

При здійсненні поділу речей, неподільних за своєю природою, слід враховувати положення, викладені у пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок" від 4 жовтня 1991 р. N 7, якими встановлено, що квартира, яка перебуває у спільній сумісній власності, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Суд враховує, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи лише в межах заявлених вимог. Беручи до уваги, що позивачка не просить про поділ квартири в натурі, а також те, що жоден з подружжя згоди на отримання компенсації замість його частки не надав та не вніс відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду, суд вважає, що слід визначити ідеальні частки подружжя в спірному будинку без його реального поділу.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України, ч. 1 ст. 60 СК України майно, що придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної власності незалежно від того, що один з них з поважних причин не мав самостійного заробітку (прибутку). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Квартира не є предметом індивідуального користування.

Враховуючи, що квартира №95, що знаходиться в місті Миколаєві по вулиці Лазурній, 16-а придбана відповідачем ОСОБА_3 20 червня 2012 року, тобто під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачкою ОСОБА_2, то суд має всі підстави для задоволення заявлених позовних вимог.

На підставі викладеного, ст.ст. 60, 70, 71 СК України, ст. 204, 368, 372 ЦК України, п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», керуючись ст.ст. 10, 11, 27, 58, 59, 60, 88, 137, 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати квартиру АДРЕСА_2 спільним майном подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії. Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області в порядку ст.ст. 294, 296 ЦПК України.

Суддя А. В. Біцюк