Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Авалян Н.М.
Справа № 415/1712/17
Провадження № 22ц/782/724/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року місто Сєвєродонецьк

Апеляційний суд Луганської області у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Авалян Н.М.

суддів - Стахової Н.В., Орлова І.В.

за участю секретаря Подрябінкіна Я.Г.

представника позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради на заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 червня 2017 року в справі за позовом ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради до ОСОБА_4 про відшкодування надміру виплаченої грошової допомоги,

встановив

27 березня 2017 року ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_4 безпідставно отриману щомісячну адресну допомогу в розмірі 1069,35 гривень за липень 2016 року. Зазначено, що відповідачці виплачувалась щомісячно з січня 2016 року грошова допомога зв'язку із руйнуванням її житла. Але право на отримання грошової допомоги відповідачка втратила з липня 2016 року, оскільки 03 червня 2016 року придбала житло (квартиру) в м.Лисичанськ Луганської області та не повідомила про це.

Заочним рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 06 червня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, посилаючись на неповноту з'ясування обставин справи та порушення норм матеріального права.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Відповідачка в судове засідання не з'явилась, що відповідно до частини 2 статті 305 Цивільного процесуального кодексу України не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на те, що вона належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Апеляційний суд, заслухавши суддю-доповідача, доводи представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відповідно до вимог статті 303 Цивільного процесуального кодексу України, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлені наступні факти, які підтверджуються матеріалами справи та визнаються сторонами.

ОСОБА_4 постійно проживала та була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час проведення антитерористичної операції її житло було зруйноване та стало непридатним для проживання.

19 січня 2016 року ОСОБА_4 була взята на облік ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради як особа, яка має право на отримання соціальної грошової допомоги відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Відповідно до вказаного Порядку відповідачці була призначена та виплачувалась щомісячно адресна допомога.

В результаті перевірки, проведеної ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради, було встановлено, що ОСОБА_4 03 червня 2016 року придбала житло (квартиру) в м.Лисичанськ Луганської області.

Позивач вважає, що у зв'язку з придбанням житла відповідачка не мала права на отримання грошової допомоги в період з 01 по 25 липня 2014 року, яка їй виплачена у розмірі 1069,35 грн, оскільки пунктом 6 вищевказаного Порядку грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто з членів сім'ї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населенні пункти, що розташовані на лінії зіткнення.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачка мала право на отримання щомісячної адресної допомоги для покриття витрати на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг.

До такого висновку суд дійшов, проаналізувавши обставини справи, а також наступні норм матеріального права:

Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" ,

Указ Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14 квітня 2014 року № 405/2014,

Постанову Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

Постанову Кабінету Міністрів України від 08 квітня 2015 року № 257,

Постанову Кабінету Міністрів України від 15 квітня 2015 року № 264,

Розпорядження Кабінету Міністрів України від 30 жовтня 2014 р. № 1053-р

Розпорядження Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 р. № 1079-р,

Розпорядження Кабінету Міністрів України від 02 грудня 2015 р. № 1275-р

Апеляційний суд погоджується з висновками суду про відсутність підстав для задоволення позову та вважає, що рішення суду відповідає вимогам статей 11,213 Цивільного процесуального кодексу України щодо законності та обґрунтованості.

Для правильного вирішення спору. суду необхідно було встановити, що відповідно до закону відповідачка не мала права на отримання грошової допомоги в липні 2016 року, нарахованої їй відповідно до Порядку надання щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року № 505.

В зазначений період нарахування та виплати соціальної грошової допомоги відповідачці пункт 6 вищевказаного Порядку був чинним у наступній редакції :

"грошова допомога не призначається у разі, коли: будь-хто з членів сімї має у власності житлове приміщення, розташоване в регіонах, інших ніж тимчасово окупована територія України, райони проведення антитерористичної операції та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення".

Оскільки відповідачка придбала квартиру в м.Лисичанськ Луганської області, який відноситься до переліку населених пунктів, в яких проводилась антитерористична операція, вона мала право на отримання грошової допомоги.

04 липня 2017 року вказаний пункт 6 Порядку викладений в новій редакції, чинній на момент вирішення справи день, в якому зазначено, що

"грошова допомога не призначається у разі, коли будь-хто із членів сімї (крім сімей, до складу яких входять військовослужбовці з числа внутрішньо переміщених осіб, які захищають незалежність, суверенітет і територіальну цілісність України та беруть безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції) має у власності житлове приміщення/частину житлового приміщення, що розташоване в інших регіонах, ніж тимчасово окупована територія України, населені пункти, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населені пункти, що розташовані на лінії зіткнення, крім житлових приміщень, які непридатні для проживання, що підтверджується відповідним актом технічного стану.

Однак, зміни зазначеної норми права в 2017 році не скасовують того факту, що грошова допомога в 2016 році була отримана відповідачкою на відповідній правовій підставі, адже змінена правова норма не має зворотної дії у часі.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують.

Вищенаведене дає підстави для висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення - залишенню без змін з підстав, передбачених статтею 308 Цивільного процесуального кодексу України, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи наведене, керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, 315, 317, 319, 323-325, 327 Цивільного процесуального кодексу України,

ухвалив

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 праці та соціального захисту населення Лисичанської міської ради відхилити.

Заочне рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 06 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції - Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Авалян Н.М.

Судді Орлов І.В.

ОСОБА_5