Справа № 438/539/17
Номер провадження 2/438/369/2017
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 жовтня 2017 року Бориславський міський суд Львівської області

в складі: головуючого судді Слиша А.Т.

при секретарі Дробчак Г.К.

з участі представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача, третьої особи ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Бориславі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 дошкільного навчального закладу №14 загально-розвиваючого типу, відділу освіти ОСОБА_6 міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_5 звернулася в суд з позовом, у якому просить на підставі ст.45 Конституції України, ст.ст. 2, 2-1, 5-1, 22, 233, 235 КЗпП України, поновити їй строк звернення до суду з даним позовом; скасувати наказ від 10 лютого 2017 року за №8, яким її звільнено з посади старшої медсестри у ОСОБА_6 дошкільному навчальному закладі №14 загально-розвиваючого типу; поновити її на посаді старшої медсестри ОСОБА_6 дошкільного навчального закладу №14 загально-розвиваючого типу; стягнути з відділу освіти ОСОБА_6 міської ради в її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що на підставі її заяви та відповідно до наказу №131 від 09 грудня 2016 року позивача прийнято на посаду старшої медсестри до ОСОБА_6 дошкільного навчального закладу №14 загально-розвиваючого типу з 12 грудня 2016 року тимчасово на період відпустки старшої медсестри ОСОБА_7 Після смерті останньої, з 06 лютого 2017 року, позивач продовжувала працювати на вказаній посаді, то вона вважалася такою, що працює на умовах безстрокового трудового договору. Однак, безпосередньо після смерті ОСОБА_7, завідуюча ОСОБА_6 дошкільного навчального закладу №14 загально-розвиваючого типу ОСОБА_2 почала чинити на позивача сильний психологічний тиск з метою змусити останню скласти заяву на звільнення із займаної посади старшої медсестри, оскільки на її посаду є вже працівник ОСОБА_8, яка працювала в ОСОБА_6 ДНЗ №2, та була на черзі на згадану посаду.

Зазначений тиск тривав декілька днів, що супроводжувалося погрозами звільнити її з роботи з ініціативи адміністрації з підстав неналежного виконання трудових обов»язків, за прогул, або з інших підстав, які будуть штучно створені. У звязку із вказаним тиском, та оскільки ОСОБА_6 дошкільний навчальний заклад №14 загально розвиваючого типу є комунальним закладом, власником якого є Бориславська міська рада, вона звернулася до заступника міського голови ОСОБА_9 зі скаргою на дії завідуючої ОСОБА_2. Нажаль дане звернення не дало очікуваного результату, тому перебуваючи під психологічним тиском вона вимушена була написати заяву про перевід її до ОСОБА_6 дошкільного навчального закладу №2 «Пролісок».

Згідно наказу від 10 лютого 2017 року за №8 її звільнено з посади старшої медсестри у ОСОБА_6 дошкільному навчальному закладі №14 загально-розвиваючого типу не з її волі. Наказом від 10 лютого 2017 року за №12 її прийнято старшої медсестри у ОСОБА_6 дошкільному навчальному закладі №2 «Пролісок», де з боку адміністрації до неї також чинився тиск та були відсутні необхідні умови праці. Виходячи з вкрай неналежних умов праці, вчиненого відносно неї сильного психологічного тиску, та розладу її здоровя на нервовому ґрунті, який виник внаслідок вказаного тиску, вона вимушена була написати заяву на звільнення.

Згідно наказу від 17 березня 2017 року №18 позивача звільнено з посади старшої медсестри у ОСОБА_6 дошкільному закладі №2 «Пролісок».Наведені обставини свідчать про незаконність її звільнення з ОСОБА_6 дошкільного навчального закладу №14 загально-розвиваючого типу, що потягло розлад її здоров»я на нервовому ґрунті, та вимагало від неї лікування, відновлення нормального стану здоровя.

По факту порушення трудових прав зверталась за захистом до ОСОБА_6 відділу поліції Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області, що зареєстровано за №585 від 20 березня 2017 року, після чого до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення та розпочато досудове розслідування.

Крім того, за захистом порушених трудових прав було звернення від 20 березня 2017 року до ОСОБА_6 міської ради як власника ОСОБА_6 дошкільного закладу №2 «Пролісок», що слідує з відповіді за № ч-364 від 22.05.2017р.

Наведені обставини свідчать про порушення вимог ст..45 Конституції України, ст.ст. 2, 2-1, 5-1, 22 КЗпП України та відповідно порушення її права на працю.

Крім того, за захистом порушених трудових прав були відповідні звернення до ОСОБА_6 міської ради як власника ОСОБА_6 дошкільного закладу №2 «Пролісок» та до ОСОБА_6 відділу поліції Дрогобицького ВП ГУНП у Львівській області, розгляд яких забрав значний час. Наведені обставини свідчать про те, що нею пропущено строк звернення до суду, та який підлягає поновленню відповідно до ст.. 234 КЗпП України.

Наведені обставини свідчать про незаконність прийнятого наказу від 10.02.2017р. за №8, яким її звільнено з посади старшої медсестри у ОСОБА_6 дошкільному закладі № 14 «Малятко», тому даний наказ підлягає скасуванню.

В судове засідання, яке відбулось 09 жовтня 2017 року позивач ОСОБА_5 не з»явилася подала суду заяву про розгляд справи без її участі. У попередніх судових засіданнях позовні вимоги підтримала, зіславшись на обставини, викладені у позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_1 позов ОСОБА_5 підтримав, дав суду пояснення аналогічні змісту позовної заяви, уточнивши, що просить стягнути з відділу освіти ОСОБА_6 міської ради в користь позивачки середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 26 400 гривень. Крім цього, додатково пояснив, що в період після смерті старшої медсестри ОСОБА_7 і до часу звільнення позивачки ОСОБА_5 з роботи до 10 лютого 2017 року позивачка не зверталася зі скаргами щодо чинення на неї психологічного тиску зі сторони завідуючої садочку ОСОБА_2, з відповідними скаргами особисто позивач ОСОБА_5Є не зверталася і після її звільнення з роботи з ДНЗ №14, оскільки з такою скаргою 20 березня 2017 року в її інтересах звернулася її мати ОСОБА_10

Представник відповідача ОСОБА_6 дошкільного закладу №14 загально-розвиваючого типу завідуюча ОСОБА_2, вона ж третя особа у справі, позов не визнала вважає його безпідставним та просить суд в задоволенні позову відмовити. Подала суду письмові заперечення, додатково пояснила, що жодного психологічного тиску на позивача ОСОБА_5 в період її роботи на посаді старшої медсестри ОСОБА_6 дошкільного закладі №14 загально - розвиваючого типу вона, як завідувач даного ДНЗ, не чинила. Між ними були чисто робочі стосунки, і жодних претензій до позивача вона не висловлювала. Позивач ОСОБА_5 особисто добровільно подала 10 лютого 2017 року заяву на звільнення її з роботи у зв»язку з переведенням на роботу в ДНЗ №2. Керівництво ДНЗ №2 підтвердило, що приймає позивача ОСОБА_5 в порядку переведення, тому нею 10 лютого 2017 року було видано наказ за № 8 «Про звільнення з роботи ОСОБА_5Є», відповідно до якого Чар нош О.Є. звільнено з посади старшої медсестри ДНЗ №14, в порядку переведення у ДНЗ №2 з 10 лютого 2017 року, відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України.

Представник відповідача відділу освіти ОСОБА_6 міської ради ОСОБА_3 позовні вимоги заперечила, вважає їх безпідставними та просить суд, в задоволенні позову відмовити. Дала пояснення суду, що позивачку ОСОБА_5 законно було звільнено з роботи на підставі її заяви, у зв»язку з переведенням на роботу в ДНЗ №2. Після звільнення позивач ОСОБА_5 жодних заяв про відкликання своєї заяви про звільнення з ДНЗ № 14 не подавала, як і особисто до відділу освіти з будь-якими скаргами з приводу чинення на неї психологічного тиску зі сторони завідуючої ДНЗ №14 ОСОБА_2 щоб примусити її звільнитися з роботи, не зверталася. Оскільки підстав для поновлення на роботі позивачки ОСОБА_5Є немає, відтак і немає підстав для стягнення з відділу освіти ОСОБА_6 міської ради середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Представник третьої особи ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_4 позов вважає безпідставним, просить суд в задоволенні позову відмовити. Дала суду пояснення, що позов є безпідставним та недоведеним, а крім того, даний позов поданий позивачкою з пропуском встановленого законодавством місячного строку на звернення у суд з позовом. Згідно наказу №131 від 09 грудня 2016 року «Про прийняття на роботу ОСОБА_5Є.» позивачку ОСОБА_5 прийнято на роботу в ДНЗ №14 тимчасово на посаду старшої медсестри на період відпустки старшої медсестри ОСОБА_7 з 12 грудня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_5Є від 09 грудня 2016 року, у змісті якої вона просила прийняти її на роботу тимчасово на посаду ст. медсестри на період відпустки ОСОБА_7 з 12 грудня 2016року. 10 лютого 2017 року позивачкою ОСОБА_5 подано письмову заяву про звільнення її з посади старшої медсестри ДНЗ №14, на яку вона була прийнята тимчасового, у звязку з переводом на постійне місце роботи у ДНЗ №2. Відповідно питання переведення позивачки ОСОБА_5 у ДНЗ №2 на посаду старшої медсестри було узгоджено з керівництвом ДНЗ №2, відтак за згодою ОСОБА_5, її заяву про звільнення у звязку з переведенням у ДНЗ №2 того ж таки дня, 10 лютого 2017 року, було задоволено та видано відповідний наказ.

Згідно наказу №8 від 10 лютого 2017 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_5Є.» ОСОБА_5 звільнено з посади старшої медичної сестри ДНЗ №14, в порядку переведення у ДНЗ №2 з 10 лютого 2017 року, відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України.

Вважає, що позивачка ОСОБА_5 не надала доказів на підтвердження своїх доводів про те, що заяву про звільнення з роботи у звязку з переводом на постійне місце роботи в ДНЗ №2 вона подала не з власної волі, а внаслідок застосування до неї психічного та морального тиску з боку керівництва ДНЗ №14, відтак в задоволенні її позовних вимог просить відмовити за безпідставністю.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Крім того, важливим є визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин. Саме визначення цих правовідносин дає можливість суду остаточно визначитись, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Виходячи з вимог ст. ст. 10, 214, 215 ЦПК України, суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснювати особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом, та встановлювати у рішенні обставини справи (в тому числі пропущення позовної давності), характер правовідносин сторін, правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, навести мотиви прийнятого рішення: встановлені судом обставини, які мають значення для справи, їх юридичну оцінку, оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Судом встановлено, що згідно даних трудової книжки позивачка ОСОБА_5 з 12 грудня 2016 року була прийнята тимчасово на посаду старшої медсестри ДНЗ №14, згідно наказу №131 від 09 грудня 2016 року. 10 лютого 2017 року позивач ОСОБА_5 звільнена з посади старшої медсестри у порядку переведення у ДНЗ №2, згідно наказу №8 від 10 лютого 2017 року. Цього ж дня позивач ОСОБА_5 прийнята на посаду старшої медичної сестри в ДНЗ №2 порядком переведення з ДНЗ №14, згідно наказу №12 від 10 лютого 2017 року по ДНЗ №2.

Згідно наказу №131 від 09 грудня 2016 року «Про прийняття на роботу ОСОБА_5Є.» позивача ОСОБА_5 прийнято на роботу в ДНЗ №14 тимчасово на посаду старшої медсестри на період відпустки старшої медсестри ОСОБА_7 з 12 грудня 2016 року на підставі заяви ОСОБА_5Є від 09 грудня 2016 року.

Наказом за №8 від 10 лютого 2017 року «Про звільнення з роботи ОСОБА_5Є.» позивача звільнено з посади старшої медичної сестри ДНЗ №14, відповідно заяви позивача в порядку переведення у ДНЗ №2 з 10 лютого 2017 року., відповідно до п.5 ст.36 КЗпП України, підставою винесення даного наказу є заява ОСОБА_5 від 10 лютого 2017 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а по справам про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або видачі трудової книжки і такий строк позивачкою не пропущено.

Стаття 234 КЗпП України передбачає можливість поновлення судом строків, передбачених ст. 233 КЗпП України, у разі пропуску їх з поважних причин.

Відповідно до роз'яснень у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів»п. 4 - встановлені статтями 228, 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін.

Судом встановлено, що позивач звернулась за захистом порушених прав до суду 15 червня 2017 року, тобто із пропуском строку звернення до суду.

Доказів про наявність поважних причин пропуску місячного строку звернення до суду з позовом про скасування такого наказу від 10 лютого 2017 року за №8 позивачем суду не надано, було заявлено клопотання про поновлення пропущеного строку у звязку вчиненням до неї психологічного тиску з боку адміністрації ДНЗ №2 «Пролісок».

Разом з тим, твердження позивача, що останньою пропущено строк звернення до суду у звязку із розладом здоровя на нервовому ґрунті, з діагнозом вегето-судинна дистонія з гіпотонічним типом та проходила лікування, про що свідчить медична довідка від 08 червня 2017 року, не приймаються судом до уваги оскільки даним доказом підтверджено, що позивач лікується і спостерігається у лікаря кардіолога з діагнозом «Синдром вегето-судинної дистонії по змішаному типу», погіршення стану після стресу перенесеного в квітні 2017 року; у копії медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_5 є записи про звернення за медичною допомогою до кардіолога та невролога 08 червня 2017 року. Зазначені письмові докази не доводять поважність пропуску позивачем ОСОБА_5 місячного строку на звернення у суд з даним позовом, оскільки не охоплюють період місячного строку протягом якого позивач мала право звернутися у суд з даним позовом, а саме період часу з 11 лютого 2017 року по 10 березня 2017 року.

Натомість, позивач, своєчасно дізнавшись про оспорюваний наказ, приступила до виконання посадових обовязків старшої медсестри у ОСОБА_6 дошкільному закладі №2 «Пролісок» відповідно до наказу №12 від 10 лютого 2017 року по ДНЗ №2, з такими обовязками, покладених наказом погодилась, виконувала їх, отримувала за такі заробітну плату.

Крім цього, суд вважає безпідставними позовної вимоги позивача в частині скасування наказу №8 від 10 лютого 2017 року про звільнення позивача із займаної посади, оскільки зазначена вимога не підлягає до задоволення оскільки у відповідності до норм КЗпП України, суд позбавлений можливості скасовувати накази (чи їх пункти) про звільнення з роботи.

Далі, відповідно до вимог п.5 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є: переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.

Як встановлено судом вище, позивач ОСОБА_5 10 лютого 2017 року звільнена з посади старшої медсестри у порядку переведення у ДНЗ №2, згідно наказу №8 від 10 лютого 2017 року. Цього ж дня позивач ОСОБА_5 прийнята на посаду старшої медичної сестри в ДНЗ №2 порядком переведення з ДНЗ №14, згідно наказу №12 від 10 лютого 2017 року по ДНЗ №2. Приступила до виконання посадових обовязків старшої медсестри у ОСОБА_6 дошкільному закладі №2 «Пролісок» відповідно до наказу №12 від 10 лютого 2017 року по ДНЗ №2, з такими обовязками, покладених наказом погодилась, виконувала їх, отримувала за такі заробітну плату.

За вищенаведеного, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_5 пропустила місячний строк, встановлений ст. 233 КЗпП України для звернення до суду з позовом про скасування наказу про звільнення, підстав для його поновлення суд не вбачає, оскільки зазначена позивачем причина пропуску строку на звернення до суду з позовом, не є поважною, що є підставою для відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 про скасування наказу про звільнення.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що правові підстави для поновлення позивача на роботі та оплати часу вимушеного прогулу відсутні, а тому в позові слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61 ч.3, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволені позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 дошкільного навчального закладу №14 загально-розвиваючого типу, відділу освіти ОСОБА_6 міської ради, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Бориславський міський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення. можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя А.Т.Слиш