Справа №303/4346/17
номер рядка стат. звіту 45
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Р І Ш Е Н Н Я

19 жовтня 2017 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді Морозової Н.Л.

секретар судового засідання Галас Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Мукачево цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 67 по вул. Лисенка,12 в м.Мукачево Закарпатської області.

Свої вимоги мотивує тим, що вона являється власником вищевказаної квартири, що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. У даному житловому приміщенні також зареєстровані та більше року не проживають відповідачі. Факт реєстрації відповідачів в даному помешканні створює їй суттєві незручності.

Позивач в судове засідання не зявилася, подала заяву розглядати справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з»явилися, про причини неявки суд не повідомили, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, а тому, враховуючи положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та те, що в справі є достатні матеріали про права і правовідносини сторін, відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України суд, за згоди позивача, розглянув справу на підставі наявних у ній доказів з постановленням заочного рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_4 правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме до п. 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дана Конвенція гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення у справі Powell and Rayner vs. the U.K. 21.02.1990). Такий захист поширюється як на власника квартири ( рішення у справі Gillow vs. the U.K. 24.11.1986) , так і на наймача (рішення у справі Larkos vs. Cyprus 18.02.1999).

Пункт 2 статті 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання з боку держави у використання особою прав, зазначених у п.1 цієї ж статті, є виправданим. Таке втручання повинно бути передбачене законом і необхідне у демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, або для захисту прав і свобод інших осіб. Зазначений перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню.

Ст.ст.47,48 Конституції України гарантоване кожному право на житло. Ніхто не може бути позбавлений житла.

ОСОБА_4 про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 16512226 від 02.11.2007 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_1

ОСОБА_4 копії будинкової книги на квартиру АДРЕСА_2, у вказаній квартирі зареєстровані: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2

Відповідно до Актів №№ 35, 36 від 29 липня 2017 року, засвідченого підписами жителів будинку №12 по вул.Лисенка в м.Мукачево, паспортистом ТОВ І.Т.В. Сервіс Плюс - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, не проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_4 з 19.01.2016 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5 з 20.10.2009 року.

Статтею 1 Протоколу 1 до Європейської Конвенції про захист прав людини й основних свобод, що є частиною національного законодавства України, визначено, що кожна фізична особа або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законами або загальним принципами міжнародного права.

Конституція України, а саме стаття 41, гарантує кожному право володіння, користування та розпорядження його власністю.

Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник за своїм розсудом користується, володіє і розпоряджається своїм майном.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, поміж іншого, й такі питання: які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Оскільки відповідачі є членами сім»ї позивача, то правовідносин, що виникли підлягають застосуванню норми ст. 405 ЦК України.

У відповідності до ч.2 ст.405 ЦК України член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.

Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що відповідачі у спірній житловій квартирі не проживають більше року, а тому їх слід визнати такими, що втратили право користування квартирою №67 по вул. Лисенка,12 в м.Мукачево Закарпатської області, у звязку з відсутністю без поважних причин понад один рік.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 213, 214, 215, 224-226 ЦПК України, на підставі ст.ст. 317,319, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, суд, заочно, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задоволити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування жилим приміщенням, а саме: квартирою №67 по вул. Лисенка, буд.12 в м.Мукачево Закарпатської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий Морозова Н.Л.