Справа № 165/1878/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Ференс-Піжук О.Р.
Провадження № 22-ц/773/1262/17 Категорія: 27 Доповідач: Грушицький А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді Грушицького А.І.,

суддів Матвійчук Л.В., Федонюк С.Ю.,

з участю секретаря Черняк О.В.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 8 серпня 2017 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 8 серпня 2017 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій покликаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 8 серпня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав в ній зазначених.

Відповідач ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач пропустив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим в судовому засіданні обставинам справи, нормам матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що 17 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 198/07/М, відповідно до умов якого останній отримав кредит в сумі 12500 дол. США з кінцевим терміном повернення не пізніше 16 жовтня 2010 року.

Відповідно до п. 6.8 кредитного договору строк позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів, за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років (а.с. 12-15).

17 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки № 198/07/М/Р, відповідно до умов якого останній поручився перед банком за виконання ОСОБА_3 своїх обовязків за кредитним договором № 198/07/М від 17 жовтня 2007 року.

Згідно п. 12 договору поруки сторони прийшли до згоди, що строк (позовна давність), в межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогами про захист свого права або інтересу встановлюється протягом 5 років (а.с. 16).

Позичальник ОСОБА_3 своїх зобовязань не виконав належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість, яка станом на 15 липня 2010 року становила 14717,86 дол. США, що становило 116296,11 грн., з яких 8515,07 дол. США, що еквівалентно 67283,53 грн. заборгованості за кредитом, 3697,46 дол. США, що еквівалентно 29216,22 грн. заборгованості за відсотками, 1774,35 дол. США, що еквівалентно 14219,74 грн. пені, 31,64 дол. США, що еквівалентно 250 грн. штраф (фіксована частина), 699,34 дол. США, що еквівалентно 5525,97 грн. штраф (процентна складова).

Рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22 грудня 2011 року в цивільній справі за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом та зустрічним позовом ОСОБА_4, треті особи на стороні позивача ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання договору поруки недійсним первісний позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_2 в солідарному порядку в користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 116296,11 грн. заборгованості за кредитом.

В решті позовних вимог за первісним позовом відмовлено.

Зустрічний позов задоволено повністю.

Постановлено визнати договір поруки № 198/07/М/Р від 17 жовтня 2007 року, укладений між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 недійсним.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Підставою для визнання недійсним договору поруки з ОСОБА_4 стала та обставина, що остання вказаний договір не підписувала, що підтверджується висновком судово-почеркознавчої експертизи (а.с. 4, 5).

Як вбачається із наданого позивачем розрахунку заборгованості, станом на 18 серпня 2016 року року заборгованість за кредитним договором становить 42329,65 дол. США, яка складається із 8485,55 дол. США заборгованості за кредитом, 12974 дол. США заборгованості за відсотками, 20870,10 дол. США пені.

Відмінусовуючи від вказаної суми заборгованості суму в розмірі 14717,86 дол. США, яка була стягнута рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22 грудня 2011 року, позивач зазначає, що розмір заборгованості становить 27611,79 дол. США. Крім того, нараховано штраф (фіксована частина) в розмірі 9,97 дол. США, штраф (процентна складова) в розмірі 1380,59 дол. США.

Отже, за розрахунком позивача загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення становить 29002,35 дол. США, що за курсом Національного банку України складає 727378,88 грн. (а.с. 6, 7).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Як встановлено ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, у встановлений строк (термін).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлена тривалість загальної позовної давності у три роки.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Згідно ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Частинами 1, 2 ст. 264 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Позовна давність переривається у разі предявлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що суми, зазначені в меморіальних ордерах, були списані із картки № 669997, яка належить ОСОБА_5, договір поруки з якою був визнаний недійсним рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 22 грудня 2011 року, тому остання не відповідає перед кредитором по зобовязаннях боржника ОСОБА_3 (а.с. 137-143).

При цьому, хоча договірне списання проводилося до набрання законної сили рішенням про визнання недійсним договору поруки, за наявності доведених обставин щодо неналежності особі підпису на договорі, правочин визнається недійсним з моменту його укладення.

Отже, суд першої інстанції зробив правильний висновок, що відповідач ОСОБА_3 здійснив останній платіж на погашення кредиту в сумі 750 дол. США 16 січня 2009 року.

З позовом про стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентів та неустойки банк звернувся 6 серпня 2011 року, у звязку з чим на підставі ч. 2 ст. 264 ЦК України позовна давність перервалася і перебіг позовної давності розпочався заново.

При цьому колегія суддів не бере до уваги позицію представника позивача, що позовна давність перервалася датою ухвалення рішення 22 грудня 2011 року, оскільки у ч. 2 ст. 264 ЦК України йдеться про предявлення позову, а не про постановлення рішення.

Отже, пятирічний строк позовної давності сплинув 6 серпня 2016 року, а з даним позовом про стягнення боргу ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся в суд 24 вересня 2016 року, тобто після спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

Позивач поновити строк позовної давності не просить, будь-яких поважних причин для поновлення строку позовної давності не наводить.

Покликання представника позивача на ту обставину, що банк має право на стягнення процентів за останні 5 років від моменту звернення з позовом в суд колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки строк виконання основного зобовязання настав ще 16 жовтня 2010 року.

З моменту ухвалення судового рішення про стягнення тіла кредиту до його повного виконання кредитні відносини між сторонами не припиняються і кредитор має право на нарахування штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, а також сплату боржником процентів, належних кредитору відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Проте право кредитора не є безмежним, оскільки цивільним законодавством передбачено правовий інститут позовної давності.

Позиція щодо існування у боржника обовязку без обмеження строку (довічно) сплачувати проценти за користування кредитом, за умови пропуску строку позовної давності, суперечить принципам справедливості, добросовісності і розумності, викладеним у ст. 3 ЦК України.

У звязку з відсутністю підстав для стягнення з позичальника грошових коштів через пропуск кредитодавцем строку позовної давності відсутні також підстави для стягнення грошових коштів з поручителя.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів приходить до висновку, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, у звязку з чим слід відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 8 серпня 2017 року в даній цивільній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді