АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №646/2461/14-ц Головуючий 1 інстанції - Міндарьова М.Ю.
Провадження № 22-ц/790/5478/17 Головуючий ІІ інстанції - Кісь П.В.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2017 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Кіся П.В.,

суддів: - Кружиліної О.А.,

- Хорошевського О.М.,

за участю секретаря - Пузікової Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

17.03.2014 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі за текстом -ПАТ «УкрСиббанк, позивач) звернулося з вказаним позовом до суду, обґрунтовуючи його тим, що 29 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (після зміни організаційно-правової форми - ПАТ «УкрСиббанк») та ОСОБА_3 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно з яким позивач надав відповідачу 48 000,00 доларів США (сорок вісім тисяч доларів США 00 центів), а ОСОБА_3 зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 27 квітня 2018 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,5% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором було укладено договір поруки №П/0/1 від 29 квітня 2008 року з ОСОБА_5 Крім того, в якості забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_6 було укладено Договір поруки №П/0 від 29 квітня 2008 року. Відповідно до умов договорів поруки, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зобов'язалися відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору.

ОСОБА_3 належним чином не виконувала зобов'язання за кредитним договором, у зв'язку з чим станом на 17.02.2014 року у неї утворилась заборгованість перед банком у розмірі 28 842,78 доларів США, що становило 249 216,04 грн.

З огляду на викладене, ПАТ «УкрСиббанк просило стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь вказану суму заборгованості за кредитним договором у загальному розмірі 249 216,04 грн.

Заочним рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто солідарно з відповідачів на користь ПАТ «УкрСиббанк» суму боргу по поверненню кредитних коштів, процентів за користування кредитом за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 29 квітня 2008 року в розмірі 28 842,78 доларів США (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок два долари США 78 центів), що за курсом НБУ станом на 17.02.2014 року становить 249 216,04 грн. (двісті сорок дев'ять тисяч двісті шістнадцять грн. 04 коп). Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 27 липня 2017 року у заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про перегляд вказаного заочного рішення суду залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог. Апелянт вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, вказує, що рішення суду в частині встановлення наявності заборгованості відповідача перед позивачем ґрунтується виключно на припущеннях, не підтверджено первинними документами, та висновком судово-економічної експертизи. Позовні вимоги виходять за межі строків позовної давності, оскільки з липня 2010 року погашення кредиту не здійснювалось. Крім того, в силу ст. 559 ЦК України порука за договорами від 29 квітня 2008 року була припинена.

Позивач подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість та безпідставність вимог апеляційної скарги.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив з того, що сума вказаної заборгованості доведена позивачем належним чином.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, вважає їх законними та обґрунтованими.

Так, судовим розглядом встановлено, що 29 квітня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (після зміни організаційно-правової форми - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_3, укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно з яким позивач надав ОСОБА_3 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 48 000,00 доларів США (сорок вісім тисяч доларів США 00 центів), а ОСОБА_3 обов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 27 квітня 2018 року, згідно з графіком погашення кредиту та сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 13,5% річних.

20 січня 2009 року між банком та ОСОБА_3 укладено додаткову угоду № 2 відповідно до умов якої сторони домовились, що для ідентифікації договору можуть застосовуватись як номер договору, зазначений при його укладенні, а саме №0, так і реєстраційний номер договору в системі обліку банку, а саме №2.

В забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 між позивачем та ОСОБА_5 було укладено договір поруки №П/0/1 від 29 квітня 2008 року.

Крім того, в якості забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_6 було укладено договір поруки №П/0 від 29 квітня 2008 року.

Відповідно до умов договорів поруки, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зобов'язалися відповідати у повному обсязі за виконання ОСОБА_3 усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 є солідарною.

Згідно зі ст.554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути поверненим позичальником банку визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі та надав ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі, обумовленому договором про надання споживчого кредиту № 0, що, окрім іншого, підтверджується фактом підписання позичальником додаткової угоди №2 від 20.01.2009 року, а тому доводи апелянта про не доведення позивачем факту надання коштів у кредит ОСОБА_3 відхиляються колегією суддів.

При цьому, ОСОБА_3 належним чином умови кредитного договору не виконує в частині своєчасної та повної сплати чергових щомісячних платежів. Згідно довідки розрахунку заборгованості за кредитом виконання кредитних зобов'язань позичальником носили мінливий характер, останній платіж за кредитним договором ним було здійснено 12.02.2014 року. (а.с. 39-45)

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Розділом 6 Кредитного договору передбачено право вимоги дострокового кредитних коштів, в разі порушення позичальником термінів погашення кредиту.

15.01.2014 року позивачем було направлено ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 вимоги про погашення заборгованості, однак станом на 17.02.2017 року вимоги банку задоволені не були.

Згідно з п. 4.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/ або комісій, ОСОБА_3 сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

У зв'язку з викладеним, станом на 17.02.2014 року уОСОБА_3, як позичальника, ОСОБА_5 і ОСОБА_6, як солідарних з позичальником боржників, виникла заборгованість по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, що становить 28 842,78 доларів США (двадцять вісім тисяч вісімсот сорок два долари США 78 центів), що за курсом НБУ станом на 17.02.2014 року становило 249 216,04 грн. (двісті сорок дев'ять тисяч двісті шістнадцять грн. 04 коп).

Доводи апелянта щодо недоведеності розміру заборгованості колегією суддів відхиляються, адже на його підтвердження позивачем надано відповідну довідку-розрахунок, дані якої узгоджуються між собою, змістом кредитного договору та даними графіку погашення кредиту, і не є суперечливими.

При цьому апелянтом, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано іншого розрахунку або будь-яких інших доказів, якими б спростовувалися зміст та правильність розрахунку наданого позивачем.

Щодо твердження апелянта про необхідність застосування позовної давності до вимог позивача, то необхідно зазначити, що за змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно частини першої статті 232 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідачами не заявлялось про застосування позовної давності, а тому відповідні доводи апелянта є безпідставними.

Стосовно доводів про припинення поруки, то вони також відхиляються колегією суддів, адже поручителями рішення суду першої інстанції не оскаржувалось, а апелянт уповноважений представляти інтереси лише позичальника ОСОБА_3

До того ж порука може припинятися у зв'язку зі спливом шестимісячного строку, передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України, на що посилається апелянт, лише окремо щодо кожного чергового щомісячного простроченого на шість місяців платежу, а не в повному обсязі. При цьому апелянтом, в порушення вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано обгрунтованого розрахунку платежів щодо яких, на його думку, порука припинилась.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо наявності підстав задоволення позовуПАТ «УкрСиббанк».

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4відхилити.

Заочне рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 червня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - П.В. Кісь

Судді: О.А. Кружиліна

О.М. Хорошевський