Справа №203/2767/17
Провадження №2/0203/1074/2017
26.10.2017 року Кіровський районний суд міста Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Католікяна М.О.,
при секретарі Дзьомі Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної в місті Дніпрі ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,
28 липня 2017 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди. Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що відповідач від 18.06.2016 року працював у позивача на посаді заступника начальника управління-начальника контрольно-юридичного відділу. 01.09.2016 року відповідачеві було передано матеріальні цінності електронну книгу «PrestigioPER3052B» балансовою вартістю 843,00 грн. Того ж дня між сторонами було підписано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність. 10.03.2017 року відповідача було звільнено у звязку із скороченням посади, проте електронну книгу він дотепер не повернув. Викладені обставини стали причиною звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідача компенсації заподіяної матеріальну шкоду в сумі 843,00 грн. (а.с.а.с. 1 4).
Представниці позивача у судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі.
Відповідач до суду не зявився, був повідомлений належним чином. У справі є достатньо доказів для її вирішення, що у сукупності з викладеними обставинами дає суду підстави для застосування положень частини четвертої статті 169, статей 224, 225 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК).
Суд, заслухавши пояснення представниць позивача, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом було встановлено, що відповідач від 18.06.2016 року працював у позивача на посаді заступника начальника управління-начальника контрольно-юридичного відділу (а.с. 25).
01 вересня 2016 року відповідачеві за наказом №41 було передано матеріальні цінності електронну книгу «PrestigioPER3052B» балансовою вартістю 843,00 грн. (а.с.а.с. 9 15, 27).
Того ж дня між сторонами було підписано договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність №81 (а.с. 16).
10 березня 2017 року відповідача було звільнено у звязку із скороченням посади (а.с. 26).
Того ж дня позивачем було видано наказ №23 про зобовязання відповідача передати матеріальні цінності матеріально-відповідальній особі, проте електронну книгу «PrestigioPER3052B» він повернути відмовився (а.с.а.с. 17 19).
Позивач неодноразово звертався до відповідача, а також до органів Національної поліції України, проте дотепер матеріальні цінності позивачеві не повернуто (а.с.а.с. 20 24).
Відповідно до статті 1351 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП) письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.
Судом було встановлено, що відповідач займав посаду (виконував роботи), безпосередньо звязані із зберіганням, застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей, а тому укладення між сторонами 01.09.2016 року відповідного договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, було правомірним і повністю відповідало приведеній вище нормі.
Згідно з частиною другою статті 131 КЗпП працівники зобовязані бережливо ставитися до майна підприємства, установи, організації і вживати заходів до запобігання шкоді.
У відповідності з частинами першою, другою статті 130 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обовязків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
За правилами, встановленими пунктом 1 статті 134 КЗпП працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, зокрема, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілісності майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Аналізуючи зміст приведених норм, ураховуючи те, що між сторонами відповідно до статті 1351 КЗпП було укладено відповідний письмовий договір, суд доходить висновку про те, що відповідач має нести матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з його вини, тобто в сумі 843,00 грн. (балансова вартість неповернутих матеріальних цінностей).
Відтак, суд вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення з відповідача компенсації заподіяної матеріальної шкоди задовольнити.
У порядку статті 88 ЦПК з відповідача на користь держави також підлягають стягненню судові витрати в сумі 1 600,00 грн.
Керуючись статтями 4 11, 15, 18, 57 60, 79, 88, 169, 208, 209, 212 215, 218, 224 226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов Управління праці та соціального захисту населення Центральної районної в місті Дніпрі ради до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1) на користь держави компенсацію судових витрат у сумі 1 600,00 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою вiдповiдача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апе ляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його ухвалення. У разі якщо рішення було ухвалено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення також може бути оскаржене вiдповiдачем в апеляційному порядку.
Повний текст заочного рішення складено 30 жовтня 2017 року.
Суддя М.О. Католікян