СЕМЕНІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №527/1580/16-ц
Провадження №2/547/16/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року смт Семенівка, Полтавська область

Семенівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді В.Ф.Харченка,

за участі секретаря судового засідання К.А.Вареник,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 1 Семенівського районного суду Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Глобинської міської ради, треті особи приватний нотаріус Глобинського районного нотаріального округу ОСОБА_2, прокуратура Полтавської області, ОСОБА_3, про визнання протиправним та скасування рішення виконавчого комітету Глобинської міської ради, скасування як незаконного свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на квартиру,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2016 року позивач звернувся з позовом до Глобинського районного суду Полтавської області, справу за яким передано на розгляд до Семенівського районного суду Полтавської області. Остаточно сформулювавши позовні вимоги позивач просив: визнати протиправними дії Глобинської міської ради та скасувати рішення виконавчого комітету Глобинської міської ради від 14.07.2006 № 271 "Про прийняття квартири АДРЕСА_1 до комунального житлового фонду Глобинської міської ради"; скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_2 серія ЯЯЯ № 305270, видане Глобинською міською радою Полтавської області 09.11.2006 на ім'я Глобинської міської ради Полтавської області як незаконне; визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_3 (далі спірна квартира) (т. 1 а.с. 193-198).

В обґрунтування позову вказано, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 23.01.1995 спірна квартира належить позивачеві та члену її сім'ї ОСОБА_4 (матері позивача) на праві спільної сумісної власності, площа квартири 40,9 кв.м. Вказані особи проживали у квартирі. Під впливом сторонніх осіб та не будучи обізнаними з наслідками вчинюваних 03.07.2006 дій, вони подали заяви до виконавчого комітету Глобинської міської ради про припинення права власності на частки у квартирі та прийняття квартири до комунального житлового фонду. 03.07.2006 вказані особи знялися з реєстраційного обілку у квартирі, але продовжили там проживати.

ОСОБА_4 померла 21.07.2006 у вказаній квартирі, позивач прийняла усю її спадщину, у т.ч. частку у квартирі, до 08.09.2006 проживала у квартирі.

Виконавчий комітет Глобинської міської ради не повідомляв позивача та ОСОБА_4 про розгляд їх заяв і про прийняте рішення. Вони нікому не давали доручення на скасування свідоцтва на житло, на подання від їх імені заяв до БТІ щодо квартири, самі не писали жодних заяв до БТІ.

Позивач тимчасово виїхала до монастиря в Світловодський район Кіровоградської області, а у спірній квартирі залишалися та продовжують залишатися кремі речі позивача стіл, посудна шафа, ліжко, люстра тощо).

08.09.2014 із Реєстру права власності на нерухоме майно позивач довідалася, що квартира належить відповідачеві. Згодом довідалася, що спірне свідоцтво про право власності було складено відповідачем на основі спірного рішення виконкому. Рішення відповідача позивач отримала 15.10.2014. Датою отримання позивачем відомостей про порушення її прав вважає 08.09.2014.

Позивач не отримувала від відповідача та/або його виконавчого комітету будь-яких рішень щодо спірної квартири.

Позивач та її мати не складали та не подавали до органу БТІ заяви за формою ОСОБА_5 9 до "Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності на нерухоме майно", яким передбачено подання особистої заяви до органу, який проводить реєстрацію відмови від власності та яким розяснюються зміст та правові наслідки вчинюваної дії.

Позивач усно зверталася до нотаріуса з питання оформлення спірної квартири як її спадщини, але нотаріус усно відмовив їй через відсутність майна та наявність спору.

Позивач вимоги позову підтримала, пояснила, що вона спільно з матір'ю ОСОБА_4 приватизувала спірну квартиру. З питання передачі квартири міській раді позивач особисто зверталася до колишнього міського голови Ковніра який сказав, що якщо вона подасть відповідну заяву, її поставлять на облік, а після повернення з монастиря квартиру їй повернуть. Тому, підписуючи відповідні заяви, позивач та її мати знали, що квартиру буде повернуто. Вона разом із матір'ю підписали заяви про передачу квартири міськраді, але нотаріус не пояснила, що вони втратять квартиру. На момент смерті матері вона жила у квартирі, здійснила її поховання, у квартирі зараз залишається частина речей позивача. Після того, як позивач виїхала тимчасово у монастир вона не передавала нікому ключі від квартири, зареєструвалася там у жінки, за якою доглядала. Про втрату свого права власності довідалася у вересні 2014 року. Будь-яких рішень ні від виконавчого комітету, ні від міської ради щодо квартири позивач не отримувала, ніяких заяв до БТІ тощо не складала ні вона, ні її мати.

Представник позивача ОСОБА_6 позов підтримав, вказав, що виконавчий комітет міської ради перевищив свої повноваження, не мав права скасовувати свідоцтво про право власності, порушив права позивача та її матері.

Представник позивача ОСОБА_7 позов підтримав, пояснив, що Закон України "Про місцеве самоврядування", у т.ч. ст. 59, не відносять до повноважень виконавчих комітетів міських рад питання скасування свідоцтв про право власності або прийняття житла у комунальну власність. ОСОБА_8ОСОБА_2 заздалегідь склала та дала на підпис ОСОБА_1 і ОСОБА_4 заяви про відмову від часток права власності на квартиру, не розяснила їм письмово наслідки підписання заяв. ОСОБА_8 не мала права посвідчувати підписи вказаних осіб на заявах, оскільки нотаріус мав би посвідчити відповідні правочини від імені ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на користь відповідача, що зроблено не було. ОСОБА_5 № 9 до Тимчасового положення "Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно", що діяв у той час, встановлено форму відповідної заяви про відмову від права власності на майно, передбачено її підписання особою, яка відмовляється від майна, та подання нею особисто відповідної зави до органу БТІ. Однак заяви ОСОБА_1 і ОСОБА_4 є іншими за змістом. Відповідач самостійно звернувся із заявами про складення свідоцтва про право власності до БТІ на основі рішення свого ж виконавчого комітету.

У розумінні ст. 347 ЦК України позивач та її мати не вчиняли відмови від права власності, відповідних заяв власника до відповідного реєстру не подавали. Угода про передачу права власності мала вчинятися у нотаріальній формі, оскільки квартира є нерухомістю.

Представник наголосив, що на час прийняття спірних рішення виконкому та складення свідоцтва про право власності на квартиру ОСОБА_4 вже померла. Тому питання щодо її майна мало вирішуватися за правилами спадкування. Прокуратура Полтавської області неналежно перевірила правомірність отримання відповідачем права власності на спірну квартиру та отримала її як службовий гуртожиток.

Щодо пропуску строків давності вказав, що позивач звернулася у встановлений строк до адміністративного суду за захистом своїх прав після того, як дізналася, що не є власником квартири. Актів передачі-приймання квартири міській раді не складала, у квартирі залишалися та продовжують залишатися зараз її речі.

Відповідач представника у судові засідання не направляв, звернувся до суду із заявами про розгляд справи за відсутності свого представника та визнання позову (т. 1 а.с. 157, т. 2 а.с. 19).

Третя особа ОСОБА_2 пояснила, що позивач приходила до неї з питання посвідчення підпису на заявах про передачу квартири міській раді. Текст заяви дала позивач. На прохання позивача третя особа, яка у той час була державним нотаріусом, засвідчила підписи ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на відповідних заявах. До її обовязків не входила перевірка змісту їх заяв. Позивач та її мати постійно казали, що держава дала їм квартиру і вони повернуть квартиру державі. ОСОБА_8 казала, що можливо у них є діти, це може бути спадщиною, але вони все одно підписали заяви. ОСОБА_6 у грудні 2016 року звертався до ОСОБА_2 як приватного нотаріуса з питання оформлення спадщини. Спадкова справа на майно ОСОБА_4 не заведена. ОСОБА_2 наголосила, що не посвідчувала правочинів ОСОБА_1 і ОСОБА_4, а посвідчувала лише їх підписи на відповідних заявах. ОСОБА_8 не мала обовязку використовувати вказаний позивачем ОСОБА_5 9 як форму заяви.

Представник прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 вказав, що визнання позову порушує права прокуратури Полтавської області, оскільки спірна квартира є гуртожитком прокуратури. Не знає чи хтось у ній зараз проживає.

03.06.2016 ОСОБА_1 і ОСОБА_4 склали заяви про відмову від квартири. Їх заяви є правочинами, можливо даруванням, безоплатною передачею, пожертвою тощо квартири відповідачеві. Вчиняючи відповідні дії вони мали на меті припинити своє право власності на квартиру, що було їх свідомим рішенням. Це підтвердили допитані у суді свідки.

14.07.2016 виконавчий комітет Глобинської міської ради прийняв спірне рішення, згодом складено відповідне свідоцтво про право власності на ім'я відповідача. Облік та реєстрація нерухомого майна є делегованими повноваженнями виконавчих комітетів, тому спірне рішення виконавчого комітету є законним. Орган БТІ належним чином зареєстрував право власності відповідача на спірну квартиру отримавши відповідні документи від Глобинської міської ради.

Документи відповідача щодо можливого повідомлення ОСОБА_1 і ОСОБА_4 про рішення щодо спірної квартири відсутні. Позивач достовірно знала що її право власності на квартиру припинено у 2006 році, штучно створює докази поважності звернення з позовом до суду поза межами строків позовної давності.

Третя особа ОСОБА_3 у судові засідання не з'являвся, про причини неявки суд не повідомляв, правом надати пояснення не скористався.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, показання свідків, судом встановлено такі обставини та визначені відповідно до них правовідносини.

ОСОБА_10ОСОБА_11 у судовому засіданні повідомила, що у 2006 році обіймала посаду у виконавчому комітеті Глобинської міської ради. У 2006 році ОСОБА_1 неодноразово зверталася до голови і заступника голови міської ради щодо "передачі квартири" міській раді. Це був єдиний випадок подібного звернення. Казала, що держава дала квартиру, вона бажає її здати. Свідок була у складі комісії, яка обстежувала квартиру до розгляду відповідного питання на виконавчому комітеті. Проект рішення виконкому щодо квартири складав ОСОБА_12. Під час прийняття спірного рішення виконкому свідок була у відпустці. Усі рішення виконавчого комітету або міської ради надсилаються зацікавленим особам або отримуються ними особисто. Свідок не знає чи надсилалися спірні рішення ОСОБА_1 або ОСОБА_4. Строк збереження відповідних документів сплив, їх знищено. Свідок припустила, що у рішенні виконавчого комітету допущено описку щодо прізвища позивача, помилково вказано на ОСОБА_4.

ОСОБА_13ОСОБА_14 повідомила, що жила і живе у квартирі напроти ОСОБА_1 і ОСОБА_4. Вони жили у спірній квартирі. ОСОБА_4 померла у спірній квартирі, позивач її поховала, робила у квартирі поминальні обіди. Через вікно свідок бачить, що у квартирі і зараз стоїть на кухні шафа, яка була у квартирі за проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_4 у квартирі.

ОСОБА_15ОСОБА_12 під час допиту у судовому засіданні повідомив, що у той час був заступником міського голови з виконавчої роботи, членом виконкому. Пам'ятає, що дві жінки відмовлялися від квартири, було відповідне рішення виконкому. Свідок разом із ОСОБА_11 були у відповідній квартирі, ОСОБА_12 памятає, що були якісь документи підписані двома жінками у нотаріуса.

Відповідно до свідоцтва про право власності від 23.01.1995 (т. 1 а.с. 7) ОСОБА_1 і ОСОБА_4 є співвласниками приватизованої ними житлової квартири АДРЕСА_4 (спірної квартири).

Згідно відміток у паспорті громадянина України ОСОБА_1 (позивача) її знято з реєстраційного обліку спірної квартири 04.07.2006, а 08.09.2006 взято на реєстраційний облік у с. Павлівка Світловодського району Кіровоградської області (а.с. 6).

ОСОБА_4 померла 21.07.2006 у м. Глобине, що підтверджено копією відповідного свідоцтва про смерть (т. 1 а.с. 10).

З пояснень свідка ОСОБА_14 і позивача встановлено, що ОСОБА_4 померла у спірній квартирі, позивач організовувала її поховання, здійснювала поминальні обіди у спірній квартирі, жила у ній до смерті, на момент смерті і після смерті ОСОБА_4.

Належних та допустимих доказів протилежного судові не надано.

03.07.2006 ОСОБА_1 і ОСОБА_4 склали заяви до виконкому Глобинської міської ради, підпис у яких посвідчено нотаріально нотаріусом ОСОБА_2 (третьою особою) (т. 1 а.с. 96, 97), з проханням прийняти рішення "про припинення права власності за кожною з них на 1/2 частину" спірної квартири, а також "прийняти її до житлового фонду Глобинської міської ради".

Заяви не містять вказівки на розяснення їх авторами наслідків їх складення, подання тощо, за своїм змістом не є правочинами, на що також вказували позивач, його представники, третя особа ОСОБА_2, у т.ч. щодо відсутності у неї, як нотаріуса, обовязку розяснювати правові наслідки правочину, якого не було.

На підставі вказаних заяв прийнято рішення виконавчого комітету Глобинської міської ради від 14.07.2006 № 271 "Про прийняття квартири АДРЕСА_1 до комунального житлового фонду Глобинської міської ради" (т. 1 а.с. 7, 95): виконавчий комітет, заслухавши заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_16 вирішив скасувати право власності на спірну квартиру та прийняти її до комунального житлового фонду Глобинської міської ради; оформити право власності на спірну квартиру; КП "Кременчуцьке МБТІ" провести реєстрацію квартири згідно з Тимчасовим положенням "Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року за № 7/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2014 (т. 1 а.с. 8), складеною ОСОБА_17, спірна квартира є комунальною власністю Глобинської міської ради за свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006, серія ЯЯЯ № 305270, виданим Глобинською міською радою Полтавської області.

З реєстрової справи № 07-1 щодо спірної квартири (т. 1 а.с. 142-155) вбачається, що 09.11.2006 КП "Кременчуцьке МБТІ" "таксувало" 06.11.2006 свої дії з оформлення права власності за Глобинською міською радою стосовно спірної квартири, яка вже 23.10.2006 перебуває на балансі відповідача; на підставі листа відповідача від 23.10.2016 № 1297; заяви відповідача про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 01.11.2016 до якої додано, зокрема, "ксерокопії заяв громадян про відмову від приватизації" (т. 1 а.с. 153, 154) тощо.

Суд наголошує, що відповідач назвав заяви ОСОБА_4 та ОСОБА_16 від 03.07.2006 заявами про відмову від приватизації, що змісту заяв не відповідає (т. 1 а.с. 153, 154). Приватизація спірної квартири відбулася у 1995 році (т. 1 а.с. 155).

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006, серія ЯЯЯ № 305270, виданим Глобинською міською радою Полтавської області (т. 1 а.с. 150), відповідач є власником спірної квартири "на підставі рішення виконкому Глобинської міської ради Полтавської області про оформлення права власності, дата 14.07.2006".

09.11.2006 КП "Кременчуцьке МБТІ" прийняло рішення про реєстрацію права власності за відповідачем (т. 1 а.с. 151).

Рішенням виконавчого комітету Глобинської міської ради від 15.04.2008 № 193 (т. 1 а.с. 9) спірній квартирі встановлено статус службового гуртожитку, яка надана для проживання працівникам прокуратури Глобинського району.

Третя особа ОСОБА_3 зареєстрований у спірній квартирі (т. 1 а.с. 189, 211, 212).

Суд зазначає, що нас виникнення спірних правовідносин Тимчасове положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року за № 7/5, зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року за № 157/6445, не містило ОСОБА_5 9, як на це вказує позивач за формою "Заява про відмову від права власності та інших речових прав на нерухоме майно" (т. 1 а.с. 176). Положення було доповнене ОСОБА_5 9 наказом Міністерства юстиції України від 28.07.2010 N 1692/5 "Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 "Про затвердження Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно" (т. 1 а.с. 176).

Відтак посилання позивача і його представників на ОСОБА_5 9 є некоректним.

Натомість пунктом 3.10 вказаного Тимчасового положення, що був чинним на той час, передбачалося, що у разі відмови власника від права власності на нерухоме майно в розділ Реєстру прав уноситься відповідний запис про відмову на підставі заяви власника майна, поданої особисто та справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом. До заяви додаються правовстановлювальні документи, на підставі яких була проведена реєстрація прав власності на нерухоме майно та які підлягають анулюванню реєстратором. Оригінали анульованих правостановлювальних документів з відміткою "Анульовано", завіреною печаткою БТІ, підшиваються до реєстраційної справи. У записах Реєстру прав робиться відмітка про відмову від права власності на підставі відповідної заяви власника майна, та одночасно про це повідомляються органи місцевого самоврядування. Заявнику видається витяг з Реєстру прав. Пунктом 3.11 передбачено, що безхазяйне нерухоме майно береться на облік БТІ за місцезнаходженням нерухомого майна за заявою відповідного органу місцевого самоврядування. При цьому у відповідному розділі Реєстру прав робиться відмітка "безхазяйне". Про взяття на облік безхазяйного нерухомого майна органу місцевого самоврядування видається інформаційна довідка з Реєстру прав на бланку відповідного БТІ.

Ч.1 ст. 182 ЦК України встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 346 ЦК України підставою припинення права власності є відмова власника від права власності.

Ч.ч 1, 3 ст. 347 ЦК визначено, що особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке відлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

Отже на час прийняття спірного рішення виконавчого комітету Глобинської міської ради була чинною ст. 347 ЦК України, якою регламентувалося право власника на відмову від права власності та порядок такої відмови шляхом внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру.

На час спірних подій державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснювали підприємства-бюро технічної інвентаризації (БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць.

Таким чином, в п. 3.11 Тимчасового положення були реалізовані приписи ч. 2 ст. 335 ЦК України щодо набуття права власності на безхазяйну річ.

Ч. 2 ст. 335 ЦК України передбачала і передбачає, що безхазяйні нерухомі речі беруться на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування на території якого вони розміщені. Про взяття безхазяйної нерухомої речі на облік робиться оголошення у друкованих засобах масової інформації. Після спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі вона за заявою органу, уповноваженого управляти майном відповідної територіальної громади, може бути передана за рішенням суду у комунальну власність.

У спірних відносинах вказаний порядок припинення права власності на нерухоме майно, визнання його безхазяйним та передачу у комунальну власність дотримано не було. Заяви не є правочинами, вчиненими у нотаріальній формі саме щодо відчуження права власності відповідачеві.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України. Відповідно до ст. 25 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Судом достовірно встановлено і не заперечувалося особами, які беруть участь у справі, що ОСОБА_1 і ОСОБА_4 із заявою про відмову від права власності на спірну квартиру до КП "Кременчуцьке МБТІ" не зверталися, тому відповідний запис до Реєстру прав державним реєстратором БТІ не вносився. Такі заяви була направлені названими особами до виконавчого комітету Глобинської міської ради, останній прийняв їх до розгляду та розглянув по суті з порушенням порядку, встановленого чинним на той час законодавством - фактично поза межами своїх повноважень.

Так, із зазначених норм законодавства випливає, що рішення про передачу спірної квартири у комунальну власність територіальної громади уповноважений приймати лише суд після набуття вказаним майном статусу безхазяйного та спливу одного року з дня взяття на облік безхазяйної нерухомої речі, або ж право власності мало переходити за вчиненим двостороннім нотаріально засвідченим правочином про перехід права власності на спірну квартиру від ОСОБА_1 і ОСОБА_4 до Глобинської міської ради, що не відбулося.

Отже виконавчий комітет Глобинської міської ради без достатніх правових підстав 14.07.2016 скасував право власності ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на спірну квартиру та 14.07.2016 вирішив оформити право власності за Глобинською міською радою. Суд повторює, що їх заяви не є правочинами щодо передачі квартири у власність відповідача.

Відтак право власності ОСОБА_1 і ОСОБА_4 на спірну квартиру могло б бути анульованим та у подальшому визнано безхазяйним у разі дотримання зазначених приписів законодавства як відповідачем, так і органом БТІ.

Проте, у зв'язку зі смертю ОСОБА_4 21.07.2006, усе належне їй майно стає 21.07.2016 (день відкриття спадщини) її спадщиною, перехід права власності на нього відбувається за правилами спадкування, що також свідчить про незаконність оформлення 09.11.2006 спірного свідоцтва про право власності, а також звернення відповідача до органу БТІ 23.10.2006 з питання оформлення права власності (т. 1 а.с. 146).

Щодо можливого пропуску строків позовної давності суд зазначає таке.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Прокуратура Полтавської області не є стороною у справі, є третьою особою.

Представник позивача ОСОБА_6 пояснив, що інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 08.09.2014 (т. 1 а.с. 8), складеного ОСОБА_17, про те, що спірна квартира є комунальною власністю Глобинської міської ради за свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006, серія ЯЯЯ № 305270, виданим Глобинською міською радою Полтавської області, він отримав після свого звернення до міської ради щодо статусу спірної квартири у вересні 2014 року.

З моменту отримання відповідного витягу позивач та його представники довідалися про порушення прав позивача. Як наслідок позивач 12.11.2014 звернулася до адміністративного суду з позовом про визнання незаконним та скасування спірного рішення виконавчого комітету. Провадження відкрито Глобинським районним судом Полтавської області за № 527/2752/14-а.

Скасовуючи постанову Глобинського районного суду Полтавської області від 14.01.2016 у справі № 527/2752/14-а, Харківський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 10.05.2016 РДА (т. 2 а.с. 159-162, справа № 527/2752/14-а) погодився з висновками суду першої інстанції, що позивачеві стало відомо про спірне рішення виконавчого комітету Глобинької міської ради лише 15.10.2014 після отримання його тексту з архівного сектору Глобинської РДА (т. 2 а.с. 160, справа № 527/2752/14-а).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Листом архівного сектору Глобинської РДА від 08.11.2016 № 04-02/806 (т. 1 а.с. 93) стверджено, що журнали реєстрації вхідної та вихідної кореспонденції не є документами Національного архівного фонду, строк їх зберігання 3 роки, відповідні журнали знищено.

Докази повідомлення ОСОБА_1 і ОСОБА_4 виконавчим комітетом Глобинської міської ради про ухвалені рішення щодо спірної квартири відсутні, позивач та його представники заперечували відповідне поінформування.

Відповідач визнав позов повністю, а отже, і ту обставину, що про спірне рішення виконавчого комітету позивачеві стало відомо у жовтні 2014 року (т. 1 а.с. 197).

Відтак підстави для відмови у позові через заявлений представником прокуратури Полтавської області сплив позовної давності відсутні.

У справі відсутні докази звернення позивача до нотаріуса з питання оформлення, як спадщини, частки ОСОБА_4 у спірній квартирі.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку (лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.03.2013 № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування").

Доказів існування відповідних перешкод позивачем не надано.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України).

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Ураховуючи зазначене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд робить висновок, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню: визнання недійсним та скасування спірного свідоцтва про право власності на спірну квартиру як незаконно складений правовстановлюючий документ, яким власників позбавлено права власності, відмовою у позові щодо спірного рішення виконавчого комітету, відмовою у позові про визнання права власності у порядку спадкування у звязку з передчасністю.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 57, 60, 88, 158,174, 208, 209, 212, 214, 215, 223, 228, 291, 292, 294, 296 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09.11.2006, серія ЯЯЯ № 305270, видане Глобинською міською радою Полтавської області щодо квартири за адресою: АДРЕСА_5.

У задоволенні позову у іншій частині відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Семенівський районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.Ф.Харченко

Повний текст рішення складено 26.10.2017.