Категорія 5Доповідач Медяний В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Медяного В.М.,

суддів: Матківської М.В., Сопруна В.В.,

за участю секретаря Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, про визнання майна особистою приватною власністю,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року

встановила:

У провадженні Вінницького міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю, про визнання майна особистою приватною власністю.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на 43/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0502 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 що належать відповідачу на праві власності, оскільки невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с. 33-34).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року в задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову відмовлено (а.с. 44).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 11 вересня 2017 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову та винести з цього питання свою ухвалу, якою накласти арешт на 43/100 частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0502 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 що належать відповідачу на праві власності.

Посилається на порушення судом норм процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач у справі ОСОБА_7 апеляційну скаргу не визнала та заперечувала проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість. Крім того, відповідач у судовому засіданні пояснила, що раніше вона дійсно мала намір продати належні їй частину будинку та земельну ділянку, в зв'язку з чим зверталася до агенції з нерухомості, та розміщувала відповідні оголошення в мережі Інтернет, однак на даний час вони вже не є актуальними, оскільки ОСОБА_7 відмовилася від наміру продавати зазначену нерухомість.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні повідомила, що у вирішенні даного питання покладається на розсуд суду.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а ухвала суду - скасуванню з передачею даного питання про відкриття провадження у справі на новий розгляд до суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява є необґрунтована, заявником не надано жодного доказу що підтверджували б доводи, зазначені в заяві про забезпечення позову, зокрема докази про загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки даний висновок суду є необґрунтованим та передчасним, внаслідок неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення даного питання.

Так, частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а статтею 152 ЦПК України передбачені види забезпечення позову та зазначено, що види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно із ч. ч. 3, 6 ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. Якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року № 9, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в якому просив встановити факт проживання однією сім'єю із відповідачем ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу та визнати його особистою приватною власністю 43/100 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, та земельну ділянку площею 0,0502 га, кадастровий номер НОМЕР_1, розташованою за адресою: АДРЕСА_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що відповідно до договору купівлі продажу частки житлових будинків від 30 квітня 2013 року (а.с. 25-27) та договору купівлі-продажу земельної ділянки від 30 квітня 2013 року (а.с. 23-24) під час спільного проживання із відповідачем ОСОБА_8 ним за особисті кошти було придбано у ОСОБА_4 43/100 частини вказаного вище будинку та земельну ділянку площею 0,0502 га. В подальшому укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 договори було розірвано і укладено нові договори купівлі продажу між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 Однак, кошти, сплачені ОСОБА_2 відповідно до попередніх договорів ОСОБА_4 йому не повернула, а зарахувала ці кошти в якості оплати за новими договорами купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки, укладеними 21 листопада 2014 року.

Таким чином, позивач вважає що всю оплату за укладеними між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 договорами здійснено за рахунок його особистих коштів, тому вважає, що дане майно не може бути спільною сумісною власністю подружжя, а є його особистою приватною власністю.

Однак, на даний час, як убачається із інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірне нерухоме майно належить на праві приватної власності ОСОБА_3 (а.с. 35-38) і ніщо не перешкоджає їй ним розпорядитися.

Оскільки позивачем в мережі Інтернет знайдено оголошення про продаж вищевказаної частини житлового будинку та земельної ділянки з номером телефону відповідача, він вважає, що відповідач має намір відчужити дане нерухоме майно, що утруднить виконання рішення суду у даній справі.

Таким чином, між сторонами дійсно виник спір щодо права власності на об'єкти нерухомого майна та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Разом з тим, суд першої інстанції зазначеного до уваги не взяв, належним чином не мотивував відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на нерухоме майно, що є предметом спору та не врахував доводів, наведених позивачем на підтвердження своїх вимог, а також не пересвідчився, зокрема в існуванні реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду в майбутньому, та дійшов передчасного висновку про відсутність підстав, визначених ст. 151 ЦПК України для забезпечення позову.

За таких обставин, колегією суддів встановлено, що ухвала суду першої інстанції не відповідає вимогам щодо її законності та обґрунтованості, порушено встановлений порядок для вирішення даного питання, а тому є підстави для її скасування з передачею даного питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 303, 304, 307, 312-317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 11 вересня 2017 року скасувати та передати дане питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий : /підпис/ В.М. Медяний

Судді : /підпис/ М.В.Матківська

/підпис/ В.В.Сопрун

Згідно з оригіналом: