Справа № 159/1792/16-ц
Провадження № 2/159/18/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2017 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Восковської О.А.

з участю секретаря Канашкової О.М.

представників позивача ОСОБА_1 В, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в :

У травні 2016 року ОСОБА_5 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що є власником земельної ділянки площею 0,0589 га по провул. Фестивальний,1 в м. Ковелі Волинської області. Відповідач ОСОБА_3 користується суміжною земельною ділянкою по вул. Миколайчука, 8 в м.Ковелі площею 0,0945 га. Навесні 2015 року ОСОБА_3 розмістив дошки впритул до її будівель, чим створив перешкоди для обслуговування належних їй споруд та встановлення огорожі по межі належної їй земельної ділянки. Намагаючись врегулювати спір, вона звернулась до виконавчого комітету Ковельської міської ради. За наслідками роботи узгоджувальної комісії щодо вирішення спорів була виявлена накладка земельних ділянок як по фактичному користуванню, так і за планами у Державних актах на право власності на землю позивача і батька відповідача. Ураховуючи те, що Державний акт на землю виданий позивачу раніше, вона просила зобовязати ОСОБА_3 не чинити їй перешкоди в будівництві огорожі по межі її земельної ділянки.

У ході розгляду справи позивач ОСОБА_5 уточнила підставу позову, зазначивши, що відповідач ОСОБА_3 чинить їй перешкоди в користуванні земельною ділянкою, оскільки не надає згоди на встановлення паркану по межі земельної ділянки згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 036186 від 09.06.2005 року (кадастровий номер :24:014:0025) (а.с.109-110).

Під час нового розгляду справи в іншому складі суду представники позивача ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 усно уточнили позовні вимоги і просили зобовязати відповідача ОСОБА_3 не чинити позивачу ОСОБА_5 перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом демонтування межового знаку металевого стовпчика із сіткою, встановленого відповідачем на її земельній ділянці.

У судовому засіданні представники позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2 уточнені позовні вимоги підтримали і пояснили, кожен зокрема, що позивач має намір побудувати паркан по межі належної їй згідно Державного акту земельної ділянки, однак металевий стовпчик із сіткою їй заважає, а ОСОБА_3 не дає згоди на його знесення, чим чинить перешкоди в користуванні обєктом власності.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4, кожен зокрема, проти задоволення позову заперечили. ОСОБА_3 пояснив, що його батькові ОСОБА_6 на праві постійного користування належала земельна ділянка по вул. Миколайчука, 8 в м. Ковелі. У 2005 році батько приватизував земельну ділянку, яка перебувала в його користуванні. При виготовленні технічної документації були погоджені межі земельної ділянки, в тому числі із сімєю Греви. Тоді і був встановлений спірний металевий стовпчик, як межовий знак. Технічна документація його батькові була погоджена Ковельською міською радою раніше, ніж технічна документація позивача, у тому числі із позивачем ОСОБА_5В, яка не заперечувала щодо встановлення меж земельної ділянки, але Держаний акт на право власності на землю батько відповідача отримав на кілька місяців пізніше за позивача.

Також ОСОБА_3 пояснив, що жодних дій щодо перенесення межового знаку не вчиняв і користується земельною ділянкою лише в тих межах, які визначені за життя його батька, тому у задоволенні позову просив відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_4 просив відмовити у задоволенні позову з мотивів його безпідставності, посилаючись на те, що про перетин земельних ділянок за планами Державних актів позивачу було відомо ще у 2005 році. Побудувавши з порушенням будівельних норм та правил приміщення стоматкабінету, позивач тим самим наблизився впритул до встановленої межі, ОСОБА_3 жодних дій щодо порушення права власності позивача не вчиняє. Питання про перенесення межі земельних ділянок перед відповідачем та судом не порушувалось, тому просив вирішити спір в межах заявлених вимог і у його задоволенні відмовити. Крім того, прохав застосувати строки позовної давності та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог також і за пропуском строку позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, експерта, дослідивши письмові докази у справі, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК, ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи інтерес.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту (ст. 20 ЦК).

В силу принципу диспозитивності цивільного процесу лише позивачу належить право визначити предмет, підставу позову і бажаний спосіб захисту.

Предмет позову це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої просять суд прийняти рішення.

Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту прав та інтересів.

У даній цивільній справі позивач визначив предмет позову усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, яка належить йому на праві власності.

Підстава позову неможливість встановлення паркану по межі згідно Державного акту на право власності у звязку із відмовою відповідача знести межовий знак.

Остаточно позивач обрав такий спосіб захисту, як зобовязання відповідача демонтувати межовий знак (металевий стовп із сіткою).

Суд, відповідно до вимог ст. 11 ЦПК, розглядає спір в межах заявлених вимог і на підставі поданих сторонами доказів.

Відповідно до ч.2 ст. 373 ЦК, право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю набувається і здійснюється відповідно до закону.

Право власності на землю посвідчується Державним актом та виникає після його державної реєстрації (ст. 125 ЗК).

Судом установлено, що згідно Державного акту на право власності на землю серії ВЛ № 036186 від 09.09.2005 року, позивач ОСОБА_5 є власником земельної ділянки площею 0,0589 га за кадастровим номером :24:014:0025 по провулку Фестивальний,1 в м. Ковелі.

Підставою для видачі ОСОБА_5 Державного акту слугувало рішення Ковельської міської ради від 27.04.2005 року № 29/8 «Про безплатну передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування будівель» та Технічна документація зі складання державного акта на право власності на земельну ділянку, погоджена відділом земельних ресурсів Ковельської міської ради 16.05.2005 року.

У зазначеній Технічній документації визначені суміжні землекористувачі, в тому числі по лінії ГД ОСОБА_6, наявний акт про встановлення границь ділянки в натурі від 10.05.2005 року та про передачу межових знаків власнику земельної ділянки.

Вказана технічна документація не містить погодження меж суміжних землекористувачів.

Відповідач ОСОБА_3 є фактичним землекористувачем суміжної земельної ділянки по вул. Миколайчука, 8 в м. Ковелі, яка належала на праві власності його покійному батькові ОСОБА_6.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_6 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки проведено реєстрацію права власності на збудований по вул. Миколайчука,8 (ОСОБА_7, 6а) житловий будинок.

На підставі рішення Ковельської міської ради від 10.02.2005 року № 27/12 передано безплатно у приватну власність земельну ділянку за тією ж адресою площею 945 кв.м.

У технічній документації з землеустрою щодо видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку, яка погоджена відділом земельних ресурсів 03.03.2005 року, міститься акт встановлення меж ділянки в натурі від 01.03.2005 року, та акт погодження меж суміжними землекористувачами, в тому числі з ОСОБА_5 по лінії ЕД.

Державний акт серії ВЛ № 003266 виданий ОСОБА_6 28.11.2005 року.

Не зважаючи на те, що ОСОБА_6 отримав Державний акт на право власності на землю пізніше, його видачі передував процес виготовлення технічної документації з землеустрою щодо складання Державного акту, яка була погоджена органом місцевого самоврядування ОСОБА_6 раніше, ніж позивачу.

Згідно Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди, затвердженої наказом МЮУ № 354/3647 від 04.06.1999р. (в редакції чинній на час видачі державних актів сторонам) складання державного акту на землю проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки (п.1.12).

Довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику, про що складається відповідний акт. Власник несе відповідальність за зберігання межових знаків.

Як установлено судом, межові знаки, які визначали межі земельної ділянки ОСОБА_6, встановлені 01.03.2005 року. Межові знаки, які визначали межі земельної ділянки ОСОБА_5, встановлені 10.05.2005 року.

Висновком судової земельно-технічної експертизи № 38 від 22.05.2017 року встановлено накладення земельних ділянок сторін за Державними актами на право власності на землю по суміжній межі БВ (додаток 5 до Висновку), відповідно у місці накладення зменшено площу, якою фактично користується позивач.

Відповідно до положень статей 16,386,391 ЦК, ст. 152 ЗК, власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного право.

Як установлено судом, зміна конфігурації земельної ділянки позивача по межі ГД мала місце внаслідок недоліків при виготовленні сторонами землевпорядної документації.

Сторони визнали в судовому засіданні, що металевий стовп слугував межовим знаком, який розмежовував суміжні земельні ділянки, і був встановлений за життя ОСОБА_6

Доказів зміни відповідачем суміжної межі, погодженої ОСОБА_5 ОСОБА_6 при виготовленні технічної документації із землеустрою і винесенні меж землі в натурі, всупереч вимог ст.ст. 10,60 ЦПК, позивачем суду не надано.

А тому, за умови дійсності обох державних актів на право власності на землю, права позивача не можуть бути захищені в обраний ним спосіб.

Із позовом про визнання державного акту про право власності на суміжну спірну земельну ділянку позивач не звертався.

Таким чинному , у задоволенні позову необхідно відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК у разі відмови у задоволенні позову судові витрати залишаються за позивачем.

Керуючись ст.ст.3,10,11,15, 60,88,212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, на підставі ст. ст.16,20,373,386,391ЦК України, ст.ст.125,152 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 (десяти) днів з дня його оголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми під час оголошення судового рішення суду, - в цей же строк з дня отримання копії рішення суду.

ГоловуючаОСОБА_8