Справа № 125/1745/13-ц Провадження № 22-ц/772/2741/2017Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 39 Доповідач Матківська М. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2017 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Матківської М.В.

Суддів: Медяного В.М., Сопруна В.В.

При секретарі: Сніжко О.А.

За участю: позивача ОСОБА_2 і її представника адвоката ОСОБА_3; представника особи, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Барського районного суду Вінницької області від 19 липня 2013 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно,

В с т а н о в и л а:

В червні 2013 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, мотивуючи свої вимоги тим, що 2 листопада 2012 року помер її співмешканець ОСОБА_6, з яким вона проживала без реєстрації шлюбу з 1985 року в с. Шпирки Барського району Вінницької області.

Після його смерті залишилось спадкове майно: житловий будинок, розташований по вул. Лісовій, 1 в с. Шпирки Барського району, на який ОСОБА_6 за життя не отримав свідоцтво про право власності; земельна ділянка площею 3,76 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться на території Гаївської сільської ради Барського району, що належала ОСОБА_6 на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ІІІ-ВН № 054977 від 24 березня 2003 року; земельна ділянка площею 0,25 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд та площею 0,1774 га, для ведення особистого селянського господарства, що належали спадкодавцю на підставі Державних актів на право власності на землю серії ЯК № 999050 та серії ЯК № 999081; грошовий вклад в Барському ТВБВ № 10001/056 на рахунку 91551700 в сумі 3 182,39 грн.

Вона, як спадкоємець четвертої черги, прийняла спадщину на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки спільно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Інших спадкоємців за законом чи заповітом у ОСОБА_6 немає.

Оформити спадщину у нотаріальній конторі вона не може, оскільки в паспорті у неї зазначено інше місце реєстрації, ніж у спадкодавця, а також в звязку з тим, що на житловий будинок, який входить до складу спадщини, відсутні правовстановлюючі документи.

Тому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, який помер 2 листопада 2012 року, на зазначене спадкове майно.

Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 19 липня 2013 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на спадкове майно: земельну ділянку площею 3,7576 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області; земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, що розташована за адресою: Вінницька область, Барський район, с. Шпирки, вул. Лісова, 1; житловий будинок літера «А», житловою площею 18,3 кв.м., загальною площею 39,6 кв. м. з належними до нього будівлями та спорудами: лівом «Б», що розташований за адресою: Вінницька область, Барський район, село Шпирки, вул. Лісова, 1; грошові вклади з усіма належними процентами та компенсаціями, що знаходяться у Барському ТВБВ Ощадного банку №1001/056 в філії 10001/056 на рахунку № 91551700 на суму 3 182,39 грн., що залишилося після смерті ОСОБА_6, який помер 2 листопада 2012 року.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Зазначила, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням вимог статей 212, 213 ЦПК України. Таким рішенням порушено її права як спадкоємиці після смерті її рідного брата ОСОБА_6.

В судовому засіданні представник особи, яка подала апеляційну скаргу підтримала апеляційну скаргу і просить її задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 заперечила проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Представник позивача ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив, проте у судових дебатах просив її задовольнити: скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Представник відповідача, будучи належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявився і не надав письмових заперечень на апеляційну скаргу, але надіслав лист, у якому просив розглянути справу у відсутності представника сільської ради.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України апеляційний суд під час розгляду справи в апеляційному порядку перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

По справі встановлено, що 2 листопада 2012 року помер ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 244913 від 5 листопада 2012 року (а. с. 8).

Згідно Державного акта на право приватної власності на землю серії ІІІ-ВН № 054977, виданого 29 березня 2003 року, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 3,76 га, розташованої на території Гаївської сільської ради, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 22-23).

Відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 999081, виданого 22 квітня 2010 року, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,1774 га, що розташована по вул. Лісовій, 1 в с. Шпирки Барського району Вінницької області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства (а. с. 34).

На підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 999080, виданого 22 квітня 2010 року, ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 0,2500 га, що розташована по вулиці Лісовій, 1 в с. Шпирки Барського району Вінницької області, цільове призначення для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 38).

Згідно довідки Барського ТВБВ Ощадбанку № 10001/056 від 15 квітня 2013 року № 1049 у філії 10001/056 (2917) відкрито рахунок на імя ОСОБА_6 № 91551700 на суму 3 182,39 грн. (а. с. 48).

ОСОБА_7 технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Лісовій, 1 в с. Шпирки, складеного 29 січня 2013 року, вбачається, що право власності на житловий будинок не зареєстровано (а. с. 9-11).

Відповідно до ч. 1 ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту звершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

На момент смерті ОСОБА_6 його право власності на житловий будинок, що розташований по вул. Лісовій, 1 в с. Шпирки Барського району, не зареєстровано, про що зазначено позивачем в позовній заяві. Правовстановлюючі документи на спірний житловий будинок відсутні.

Згідно розяснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 6 постанови «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» від 30 березня 2012 року № 6 право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК та з урахуванням розяснень у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

У пункті 7 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 Пленум Верховного Суду України розяснив, що якщо спадкодавцем було здійснено самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі його будівництва.

Отже спірне майно житловий будинок, що розташований по вулиці Лісовій, 1 в с. Шпирки Барського району не може бути обєктом спадкування як нерухоме майно, а відтак право власності на нього не може перейти у порядку спадкування.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції послався на те, що позивач є єдиним спадкоємцем за законом майна померлого ОСОБА_6, прийнявшим спадщину після його смерті на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно зі ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від їх прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України).

У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері (ст. 1262 ЦК України).

У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця (ст. 1263 ЦК України).

У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України).

Згідно положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її (ч. 1). Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням (ч. 2). Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч. 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_7 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження відповідно до ст. 126, 133, 135 СК України відносно ОСОБА_6, свідоцтва про народження ОСОБА_8 серії І-АМ № 373709 від 20 вересня 2017 року та свідоцтва про шлюб, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, серії І-АМ № 185724, виданого повторно 16 листопада 2016 року, вбачається, що ОСОБА_4, яка подала апеляційну скаргу на рішення суду, є рідною сестрою померлого ОСОБА_6.

Матеріали справи не містять даних про те, чи звертались спадкоємці після смерті ОСОБА_6 із заявами про прийняття спадщини чи відмову від прийняття спадщини.

Згідно довідки виконавчого комітету Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області від 11 квітня 2013 року № 164 ОСОБА_2 дійсно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 та на день смерті ОСОБА_6, який помер 2 листопада 2012 року, проживали разом на одному погосподарському номері і вели спільне господарство з 1985 року (а. с. 47).

Положеннями ч. 6 ст. 130 ЦПК України передбачено, що у попередньому судовому засіданні суд, зокрема: 1) уточнює позовні вимоги або заперечення проти позову; 2) вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі; 3) визначає факти, які необхідно встановити для вирішення спору і які з них визнаються кожною стороною, а які підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 33 ЦПК України суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Суд першої інстанції у порушення зазначених вимог процесуального закону не зясував кола спадкоємців ОСОБА_6, не витребував із нотаріальної контори даних щодо прийняття спадщини чи відмови від прийняття спадщини після його смерті та до участі у справі не було залучено інших спадкоємців, у тому числі, рідну сестру спадкодавця ОСОБА_4.

Згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України у п. 21 постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини 2 статті 3 СК про те, що сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Зазначений пятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сімєю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сімєю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були повязані спільним побутом, мали взаємні права та обовязки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сімї, тощо.

До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою.

Пунктом 23 цієї постанови розяснено, що якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у в звязку з чим нотаріус відмовив в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Позивач ОСОБА_2 не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона у встановленому законом порядку зверталась у нотаріальну контору за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 та, що їй було відмовлено в оформлені права на спадщину.

Також позивач не надала суду беззаперечних доказів на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Довідка виконавчого комітету Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області від 11 квітня 2013 року № 164 свідчить про те, що ОСОБА_2 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1 і на день смерті ОСОБА_6 проживали разом на одному погосподарському номері і вели спільне господарство з 1985 року (а. с. 47).

Разом з цим із копії паспорта ОСОБА_2 вбачається, що по вулиці Польовій, 10 в с. Шпирки вона зареєстрована з 15 жовтня 1996 року по цей час (а. с. 6), що спростовує зміст зазначеної довідки виконавчого комітету Гаївської сільської ради та заперечує її проживання разом із ОСОБА_6 по вул. Лісовій, 1 в с. Шпирки Барського району.

ОСОБА_7 заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини ОСОБА_2 не зверталась.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції не встановив обставину перебування позивача в іншому шлюбі, оскільки копія наданого позивачем паспорта (аркуш 10) свідчить про те, що позивач перебуває у зареєстрованому 23 червня 1966 року шлюбі із ОСОБА_10 (а. с. 5-6).

Копія свідоцтва про смерть ОСОБА_10, який помер 19 червня 1981 року, додана лише до заперечень на апеляційну скаргу 30.10.2017 року, адресованих апеляційній інстанції.

Цих обставин суд першої інстанції не встановив.

Крім того, ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції, зокрема, визнав за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, яка розташована за адресою: Вінницька область, Барський район, село Шпирки, вул. Лісова, 1.

Проте згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯК № 999080, виданого 22 квітня 2010 року цільове призначення зазначеної земельної ділянки площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 38).

Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

За наведених вище обставин колегія суддів вважає, що позовні вимоги ОСОБА_2 до задоволення не підлягають з огляду на те, що до участі у справі не було залучено усіх спадкоємців ОСОБА_6, зокрема, його рідну сестру ОСОБА_4; що позивачем ОСОБА_2 не надано суду доказів на підтвердження того, що вона у встановленому законом порядку зверталась у нотаріальну контору за отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6 та, що їй було відмовлено в оформлені права на спадщину, а також беззаперечних доказів на підтвердження факту проживання зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини.

Крім того спірний житловий будинок по вул. Лісовій, 1 в с. Шпирки Барського району не може бути обєктом спадкування як нерухоме майно, оскільки спадкодавець ОСОБА_6 за життя не оформив своє право власності на таке майно.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 182, 331, 1216, 1218, 1223, 1225, 1258, 1261-1265, 1268 ЦК України, ст. 10, 11, 60, 212, 303, 307, 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Барського районного суду Вінницької області від 19 липня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Гаївської сільської ради Барського району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.В. Матківська

Судді: В.М. Медяний

ОСОБА_11

Згідно з оригіналом

Суддя М.В. Матківська