Справа № 500/1210/17
Провадження № 2/500/1792/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2017 року Ізмаїльській міськрайонний суд Одеської області в складі: головуючого судді Баннікової Н.В.

при секретарях Борчану О.М., Топтигіній О.М., Кравченко Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ізмаїл цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету позов,у ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки такою, що припинена та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, яки не заявляють самостійні вимоги щодо предмета позову, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки такими, що припинені,-

В С Т А Н О В И В:

У березні 2017 року ОСОБА_4 та у березні 2016 р. ОСОБА_1 звернулись до суду з позовом про визнання договорів позики удаваними та визнання договорів поруки такими, що припинені (а.с.3-5, 44-45, 97-100,132-133).

Свої вимоги мотивують тим, що 26.06.2007 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, а також між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договори поруки, згідно яким вони поручились перед ОСОБА_2 за виконання зобовязання ОСОБА_3 перед ОСОБА_2 за договором позики від 26.06.2007 року в сумі 3 000 дол. США.

ОСОБА_3 свої зобовязання за договором позики виконав у повному обсязі та повернув грошові кошти ОСОБА_2 у повному обсязі ще в 2008 році.

Проте в лютому 2016 року вони дізнались, що у провадженні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 та до них про стягнення грошових коштів за вказаним договором позики. За вказаним позовом ОСОБА_2 просить суд стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 на його користь за розпискою від 26.06.2007 року 70 539 грн. боргу і 76 172 ,40 грн. відсотків, а всього 146 711,40 грн.

Вважають договори позики, укладені 26.06.2007 р. між ОСОБА_2 та ними, удаваними, оскільки, насправді вони укладали із ОСОБА_2 договори поруки.

Крім того, просили визнати договори поруки такими, що припинені, оскільки на протязі року з дня укладання вказаних договорів, тобто з 26.06.2007 р., позивач до них не звертався з вимогами, а у договорах поруки строк її дії не зазначено.

Додатково просили суд поновити їм строк із зверненням до суду (а.с.35, 132-133).

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27.06.2017 р. вказані позовні вимоги обєднано в одне провадження (а.с.41).

Позивач ОСОБА_1, яка виступає і представником позивача ОСОБА_6 у судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Представник ОСОБА_2 у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд застосувати строк позовної давності (а.с.102).

Заслухавши позивача,представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Так, з копії розписки від 26.06.2007 р. вбачається, що ОСОБА_3 отримав у борг від ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 3 000 дол. США під 3 % щомісячних з датою повернення за першою вимогою (а.с.9).

На цьому ж аркуші після розписки ОСОБА_3 міститься запис, складений ОСОБА_1, та її підпис, що вона разом із ОСОБА_3 взяла в борг для сумісного бізнесу у ОСОБА_2 3 000 дол.США. У разі неповернення вказаного боргу ОСОБА_3 зобовязується його повернути одноособово в сумі 3 000 дол.США та 3 % місячних за першою вимогою (а.с.9).

На цьому ж аркуші, нижче, після запису, складеного ОСОБА_1, міститься запис, складений ОСОБА_4 аналогічного змісту, а саме, що вона разом із ОСОБА_3 взяла в борг для сумісного бізнесу у ОСОБА_2 3 000 дол.США. У разі неповернення вказаного боргу ОСОБА_3 зобовязується його повернути одноособово в сумі 3 000 дол.США та 3 % місячних за першою вимогою (а.с.9).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 суду зазначила, що ні вона, ні позивач ОСОБА_4 ніколи субєктами підприємницької діяльності не були та не реєструвались. Вказані обставини спростовані не були.

Відповідно до ч.1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Як визначено п.25 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини.

Удаваний правочин не має іншої мети, ніж приховування іншого правочину.

Отже, аналізуючи окремі тексти вищевказаних розписок, суд не вбачає наявність спільної мети позивачів та відповідача укласти три окремі договори позики з метою приховування двох договорів поруки, тим паче, укладених на одному і тому ж аркуші.

На підставі чого у задоволенні позовних вимог щодо визнання договорів позики удаваними договорами слід відмовити.

Разом з цим, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо визнання договорів поруки такими, що припинені, з наступних підстав.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст. 546 визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Так, відповідно до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Згідно з ч. 2 ст. 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Аналіз вищевказаних двох текстів від імені ОСОБА_1 та ОСОБА_4, викладених на одному аркуші, але окремо від розписки та окремо один від іншого, та самої розписки ОСОБА_3 свідчить про укладення між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 двох окремих договорів поруки.

Частиною 1 ст. 598 ЦК України передбачено, що зобов'язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Підстави припинення зобов'язання передбачені ст. ст. 599-601, 604- 609 ЦК України.

Зокрема ч.4 ст. 599 України (що діяла на час існування відносин) передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З копії ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16.06.2015 р. вбачається, що ОСОБА_2 звернувся до поручителів ОСОБА_4 та ОСОБА_1 з вимогою у 2015 році (а.с.34).

Доказів щодо звернення з вимогами до поручителів до 2015 р. суду надано не було.

Отже, договори поруки були припинені 26.06.2008 р.

Крім того, суд приходить до висновку і щодо можливості поновлення строку позивачам із зверненням з позовами про визнання договорів поруки такими, що припинені відповідно до ч.5 ст. 267 ЦК України (якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту), оскільки раніше ОСОБА_2 із позовом про стягнення сум за договором позики від 26.06.2007 р. до суду не звертався, а згідно поясненням ОСОБА_1 ОСОБА_3 зобовязання за договором позики виконав.

При цьому, факт виконання зобовязання за договором позики від 26.06.2007 р., судом у даному провадженні не встановлюється.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 235, 267, 509, 553-554, 559-601, 604-609, 1046-1047, постановою Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_4 строк позовної давності.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмету позову ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки такою, що припинена та за позвом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, треті особи, яки не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про визнання договору позики удаваним та визнання поруки такими, що припинені - задовольнити частково.

Визнати поруку, укладену 26.06.2007 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такою, що припинена 26.06.2008 р.

Визнати поруку, укладену 26.06.2007 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 такою, що припинена 26.06.2008 р.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт сері КЕ № 478654, виданий 13.12.1996 р. Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області, і.н. НОМЕР_1), на користь держави судовий збір в сумі 1 102,40 (одна тисяча сто дві гривні сорок копійок) грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_7