Ухвала

іменем україни

08 листопада 2017 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Кадєтової О.В.,

КарпенкоС.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання договору іпотеки недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_7, на ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2016 року Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування заявлених вимог зазначало, що у порушення умов кредитних договорів, укладених між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_8, станом на 13 жовтня 2015 року утворилась заборгованість, а саме: за кредитним договором, укладеним 14 серпня 2007 року, у розмірі 42 374,53 швейцарських франків; за кредитним договором, укладеним 16 серпня 2007 року, у розмірі 14 957,60 швейцарських франків.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаними договорами між позивачем та відповідачами 16 серпня 2007 року було укладено договір іпотеки, за умовами якого в іпотеку передано квартиру АДРЕСА_1, що належить відповідачам на праві спільної часткової власності.

Посилаючись на наведене та з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив у рахунок часткового погашення ОСОБА_8 заборгованості за кредитними договорами звернути стягнення на квартиру.

У лютому 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ Універсал Банк» про визнання договору іпотеки недійсним.

На обґрунтування заявлених вимог зазначав, що вказаний договір не відповідає вимогам ст. 18 Закону України «Про іпотеку», оскільки предметом іпотеки у п. 1.1 договору зазначено квартиру АДРЕСА_1, тобто іншу квартиру.

Крім того, вказаний договір не визначає зміст і розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання, договором іпотеки забезпечено зобов'язання за двома кредитними договорами, що суперечить принципам зобов'язального права. Ураховуючи наведене, ОСОБА_8 просив визнати договір іпотеки недійсним.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 06 вересня 2016 року первісний позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитними договорами, укладеними 14 серпня 2007 року у розмірі 42 374, 53 швейцарських франків та 16 серпня 2007 року у розмірі 14 957, 60 швейцарських франків звернуто стягнення на предмет іпотеки, ј частини квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло; ј частини квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло; ј частини квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло; ј частини квартири АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Надано право ПАТ «Універсал Банк» провести публічні торги за початковою ціною предмета іпотеки, яка визначена на підставі ринкової вартості об'єкта оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_7 залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2016 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2016 року представнику ОСОБА_3 - ОСОБА_7 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 листопада

2016 року та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, апеляційний суд виходив із того, що особою, яка звернулася із апеляційною скаргою, не виконано вимоги, що зазначені в ухвалі апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2016 року.

Проте погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що ухвалою апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2016 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 - ОСОБА_7 було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, а саме для: доплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 21 659 грн 20 коп. та наведення поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження, оскільки причини, наведені у заяві про поновлення строку на апеляційне оскарження, були визнані судом неповажними.

10 листопада 2016 року на виконання вимог ухвали апеляційного суду Київської області від 30 вересня 2016 року від представника ОСОБА_8 -ОСОБА_7 надійшла заява про усунення недоліків із зазначенням поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та додано квитанцію про сплату судового збору на суму 5 465 грн.

Відповідно до вимог п. 6 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» - судовий збір за подання апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами становить 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Відповідно до п. 21 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 17 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», у разі якщо у апеляційному або в касаційному порядку оскаржується судове рішення, яке прийнято за наслідками розгляду первісного та зустрічного позовів, та якщо заявник не згоден із таким рішенням у частині розгляду вимог за обома зазначеними позовами, судовий збір має сплачуватися ним так само з урахуванням результатів розгляду як первісного, так і зустрічного позовів.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 297 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених ст. 294 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом тридцяти днів з моменту отримання ухвали особа має право звернутися до апеляційного суду з заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя-доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

Разом з тим судом апеляційної інстанції не було звернуто уваги на те, що в разі невиконання ухвали про залишення без руху апеляційної скарги у встановлений строк, апеляційна скарга вважається неподаною і повертається апелянту.

Згідно з ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених ст. 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору застосовуються положення ст. 121 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст. ст. 119, 120 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою у день первісного її подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги на доводи ОСОБА_3 про те, що причиною пропущення строку апеляційного оскарження на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 вересня 2016 року було те, що копію повного тексту рішення отримали несвоєчасно.

Відповідно до ч. 2 ст. 222 Цивільного процесуального кодексу України: «Копії повного рішення суду видаються особам, які брали участь у справі, негайно після проголошення такого рішення. У разі проголошення тільки вступної та резолютивної частин судового рішення, особам, які брали участь у справі і були присутні у судовому засіданні, негайно після його проголошення видаються копії судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин.»

Відповідно до ч. 1 ст. 218 Цивільного процесуального кодексу України: «Рішення суду або його вступна та резолютивна частини проголошуються негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Головуючий роз'яснює зміст рішення, порядок і строк його оскарження. У разі проголошення у судовому засіданні тільки вступної та резолютивної частин судового рішення суд повідомляє, коли особи, які беруть участь у справі, зможуть ознайомитися з повним рішенням суду.

Однією із засад судочинства відповідно до ст. 129 Конституції Україниє забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом, і, таким чином, закріплені гарантії перевірки в апеляційному порядку судових рішень, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право має бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

За змістом ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Апеляційний суд не звернув уваги на те, що відповідно до ст. 129 Конституції України, ст. 13 ЦПК України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

В ухвалі суду необхідно навести підстави залишення апеляційної скарги без руху та визначити строк для усунення недоліків із урахуванням реальної можливості отримання заявником копії ухвали та виправлення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів із дня отримання ухвали особою, яка подала апеляційну скаргу.

В ухвалі також має бути зазначено про наслідки невиконання вимог щодо усунення недоліків (частина друга статті 121 ЦПК). У разі невиконання вимог закону, наведених в ухвалі про залишення скарги без руху, суддя-доповідач постановляє ухвалу про визнання апеляційної скарги неподаною та її повернення.

Суд апеляційної інстанції не визначився із нормою, яка підлягала застосуванню, неврахувавши того, що в разі не невиконання ухвали про залишення без руху апеляційної скарги у встановлений строк, апеляційна скарга визнається неподаною і повертається апелянту. Крім того, не звернув увагу на те, що подання апеляційної скарги, яка відповідає зазначеним вимогам, неможлива без своєчасного одержання повного тексту рішення. А тому несвоєчасне одержання копії повного тексту рішення є поважною причиною пропущений строку апеляційного оскарження.

Ураховуючи викладене, судом апеляційної інстанції допущено порушення норм процесуального права, оскаржувана ухвала суду апеляційної інстанції не може бути вважатись законною та підлягає скасуванню, а справа направленню до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

За таких обставин, у силу п. 2 ст. 342 ЦПК України судове рішення апеляційного суду не може вважатися законними та підлягає скасуванню, а справа - направленню до суду апеляційної інстанції для вирішення процесуального питання у відповідності до вимог ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_7, задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Київської області від 14 листопада 2016 року скасувати, справу направити до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийВ.О. Кузнєцов
Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова