Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 334/3333/17 Головуючий у 1-й інстанції: Добрєв М.В.
Провадження № 22-ц/778/3440/17 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Маловічко С.В., суддів: Гончар М.С., Кочеткової І.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької областіОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2017 року про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області ОСОБА_3 про обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_4,

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2017 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області ОСОБА_3 звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження громадянина-боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх обовязків.

В обґрунтування подання зазначено, що на примусовому виконанні у відділі примусового виконання рішень управління юстиції у Запорізької області перебуває виконавче провадження № 51730084 з примусового виконання виконавчого листа № 2-505/2010, виданого 15.02.2011р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_4 заборгованості у розмірі 3 320 008,60 грн.Державним виконавцем винесено постанову про відкриття провадження та надано боржнику строк для добровільного виконання рішення суду. Однак боржником протягом наданого строку рішення суду щодо сплати грошових коштів не виконано. Державний виконавець зазначає, що існує ймовірність виїзду боржника за кордон та маються ознаки його ухилення від виконання рішення суду. У зв'язку з цим заявник просив суд винести ухвалу про тимчасове обмеження громадянина-боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх обовязків.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2017 року у задоволені подання відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, старший державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову, якою подання задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться виконавчий лист № 2-505/2010 від 15.02.2011р., виданий Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_5 на користь ТОВ "ОТП Факторинг Україна" заборгованості на загальну суму 3 320 008,60 грн.

22.07.2016 року була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, а 12.08.2016р. постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Державний виконавець в поданні про обмеження боржника у праві виїзду за кордон вказував, що за боржником ніякого майна не зареєстровано, добровільно грошові кошти він не сплатив, тому заявник вважає, що є підстави для застосування щодо нього відповідного обмеження.

Відмовляючи у задоволенні подання, суд першої інстанції виходив із того, що державним виконавцем не доведено факт ухилення боржника від сплати боргу.

Проте до таких висновків суд дійшов передчасно, оскільки неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, та порушив порядок, встановлений для розгляду цього подання.

Статтею 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

За правилами пункту 18 частини 3 статті 1 Закону України «Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

При вирішенні вказаного питання суд повинен був сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи в межах положень цивільного процесуального законодавства та норм матеріального права, які регулюють вказане питання.

Так, відповідно до вимог ч. 2 статті 377-1 ЦПК України суд негайно розглядає подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за кордон без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця, приватного виконавця.

Разом із тим, вирішуючи подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, суд всупереч вказаній нормі розглянув його без участі державного виконавця, який у поданні просив здійснити розгляд без участі представника виконавчої служби.

Ураховуючи той факт, що розгляд подання відбувся без участі державного викона-

вця, вбачається, що суд припустився неповноти при розгляді цього питання.

Так, державний виконавець на свій розсуд вибірково долучив до подання документи з виконавчого провадження, які, на його думку, свідчать про ухилення боржника від виконання рішення суду, зокрема, докази про відсутність у боржника ОСОБА_4 будь-якого майна, постанову про арешт майна, декілька посвідчених печаткою пустих аркушів ( а.с. 6-28, 28-33, 37, 42, 43).

Проте не надав жодного доказу, що він в передбачений законом спосіб працював з боржником, викликав його до виконавчої служби, надсилав йому постанови, про що зазначив суд.

Але з апеляційної скарги державного виконавця з»ясовано, що 14.03.2017р. відбувся опис і арешт майна божника, при якому боржник ОСОБА_4 був присутній, та якому описане і арештоване майно було передано на зберігання ( а.с. 59-60). Тобто вбачається, що він є обізнаним про наявність виконавчого провадження, але до дати звернення державного виконавця з поданням про його обмеження у праві виїзду за кордон 29.05.2017р., жодних погашень боргу ним не було здійснено, на що вказує державний виконавець.

Зважаючи на дату видачі виконавчого листа 15.02.2011р., який до теперішнього часу не виконаний, слід було ретельно перевірити, які дії вчиняє державний виконавець та яким чином реагує на це боржник, для чого слід було витребувати матеріали виконавчого провадження та визнати явку державного виконавця в судове засідання обов»язковою.

Між тим, суд самоусунувся від з»ясування вказаних обставин, не запросивши державного виконавця в судове засідання та не дослідивши матеріали виконавчого провадження.

Отже, за неповного з»ясування вказаних обставин суд першої інстанції передчасно зробив висновок про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця.

Оскільки тягар доказування покладається на державного виконавця, в силу положення частини 2 статті 10 ЦПК України, а останній не з'явився у судове засідання, то при відсутності належних доказів, зокрема, про ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, суд зобов'язаний був визнати явку державного виконавця до суду обов'язковою для з'ясування обґрунтованості внесеного подання та витребувати докази, і лише у випадку неявки до суду державного виконавця та неподання до суду витребуваних документів виконавчого провадження, суд міг відмовити у задоволенні подання.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує її і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Оскільки судом першої інстанції порушено норми процесуального права щодо порядку, встановленого для вирішення цього питання, та допущено неповноту у з»ясуванні факту умисного ухилення боржника від виконання зобов»язань за рішенням суду, то відповідно до пункту 3 частини 1 статті 312 ЦПК України ухвала підлягає скасуванню з направленням питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької областіОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29 травня 2017 року у цій справі скасувати.

Матеріали за поданням старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізької області ОСОБА_3 про обмеження у праві виїзду за кордон боржника ОСОБА_4 передати до суду першої інстанції на новий розгляд.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Гончар М.С.

ОСОБА_6