У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

4 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори Черкаської області Бідної Марії Олександрівни про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дубліката правовстановлюючого документу та зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 1 грудня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 13 травня 2008 року між банком та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 28 495 грн на строк до 13 травня 2016 року. На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 13 серпня 2016 року між банком та ОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є належний їй на підставі договору купівлі-продажу від 4 лютого 2005 року житловий будинок АДРЕСА_1

16 червня 2016 рокуПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори Бідної М.О. із заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу від 4 лютого 2005року, оскільки для продажу предмета іпотеки необхідно правовстановлюючий документ на нього, яким є зазначений договір. Проте банку відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії з посиланням, зокрема, на те, що він не є стороною договору, тому не має права на отримання його примірника.

Ураховуючи викладене, ПАТ КБ «ПриватБанк» вважало такі дії нотаріуса незаконними й такими, що порушують його права, просило суд: визнати незаконною відмову державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори Бідної М.О. від 16 червня 2016 року у вчиненні нотаріальної дії; зобов'язати державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори Бідну М.О. видати ПАТ КБ «ПриватБанк» дублікат договору купівлі-продажу житлового будинку від 4 лютого 2005 року.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 13 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 1 грудня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом, чинності.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що ПАТ КБ «ПриватБанк», звертаючись до нотаріуса із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу, не сплатив державне мито. Крім того, ПАТ КБ «ПриватБанк» не є юридичною особою, за дорученням якої або щодо якої вчинялися нотаріальні дії, що є одними з вимог для вчинення нотаріусом нотаріальної дії.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, при цьому також зазначив, що існує колізія між ст. 53 Закону України «Про нотаріат», яка регулює порядок видачі дублікатів та ст. 38 Закону України «Про іпотеку», яка надає іпотекодержателю здійснювати усі дії, необхідні для продажу предмету іпотеки. Видача дублікатів документів є нотаріальною дією, а не частиною іпотечних відносин, тому пріорітет має не час прийняття закону, а його предметна спеціалізація, тобто застосовуватися має той закон, який регулює конкретні (спеціальні) правовідносини. Правовідносини з видачі дублікатів нотаріусами регулюються Законом України «Про нотаріат», а не Законом України «Про іпотеку».

Проте повністюпогодитись із висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються: узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судом установлено, що 13 травня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого остання отрималакредит у розмірі 28 495 грн на строк до 13 травня 2016 року. На забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором 13 серпня 2016 року між банком таОСОБА_4 укладено договір іпотеки, предметом якого є належний їй на підставі договору купівлі-продажу від 4 лютого 2005 року житловий будинок АДРЕСА_1

16 червня 2016 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до державного нотаріуса Городищенської державної нотаріальної контори Бідної М.О. із заявою про видачу дублікату договору купівлі-продажу від 4 лютого 2005 року, оскільки для продажу предмета іпотеки йому необхідно правовстановлюючий документ на нього, яким є зазначений договір. Проте банку відмовлено у вчиненні цієї нотаріальної дії з посиланням, зокрема, на те, що він не є стороною договору, тому не має права на отримання його примірника.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Частиною 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється з урахуванням положень ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Судом установлено, що позичальник свої зобов'язання за кредитним та іпотечним договорами належним чином не виконала.

Відповідно до пп. 18.8.1., 18.8.2., 18.9., 18.13. договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки.

У п. 29 договору іпотеки передбачено, що звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець надає іпотекодержателю право укласти договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя, у тому числі отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Проте у порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України апеляційний суд на зазначені вище положення закону уваги не звернув, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, дійсних прав і обов'язків сторін, які випливають з кредитного договору та договору іпотеки, не врахував, що у випадку порушення іпотекодавцем будь-якого із зобов'язань за кредитним договором або договором іпотеки іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ч. 1 ст.33 Закону України «Про іпотеку», який є спеціальним у спірних правовідносинах та дійшов передчасного висновку про те, що банк не є особою, яка має право на отримання дублікату правовстановлюючого документу у нотаріуса, застосувавши Закон України «Про нотаріат».

За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 1 грудня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик