Справа № 639/53/17
Провадження № 2/639/2162/17
РІШЕННЯ

(Заочне)

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2017 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі: головуючого судді Труханович В.В.,

за участю секретаря Кричевської В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання права власності, зняття арешту, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області, в якій просив суд визнати за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1, зняти даний автомобіль з арешту і звільнити позивача від оплати штрафного майданчику.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 07.09.2013 року у гр. ОСОБА_3 він придбав за довіреністю транспортний засіб, автомобіль марки ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1. Даний автомобіль був відремонтований позивачем та знаходився у його користуванні до серпня 2016 року. В серпні 2016 року з даного автомобілю було скоєно крадіжку, у звязку з чим, ним були викликані працівники поліції, які повідомили про те, що спірний автомобіль знаходиться під арештом, у звязку з чим він був евакуйований до штрафного майданчику.

Позивач зазначає, що якби йому було відомо, що автомобіль знаходиться під арештом, він би його ніколи не купляв. Крім того, дані обставини йому не були повідомлені і приватним нотаріусом при укладанні довіреності.

Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені ним позовні вимоги та дав пояснення про обставини, які викладені у рішенні вище. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Представник відповідача ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, причини не явки суду невідомі, клопотань про відкладення слухання справи до суду не надходило.

У відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності представника відповідача та ухвалити по справі заочне рішення.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз'яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальний за це.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що у 2013 році він придбав у гр. ОСОБА_3 автомобіль марки ВАЗ 2105, державний номер НОМЕР_1.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права не встановлена судом.

Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль ВАЗ 2105, легковий седан-В, 1982 року випуску, номер шасі ХТА 210500С0137832, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1, зареєстрований на імя ОСОБА_4. ( а.с. 16)

05.08.2016 року ОСОБА_4 надав до компетентних органів нотаріально посвідчену заяву, відповідно до якої зазначив, що 26 травня 2011 року було посвідчено довіреність від його імені за р.№4751 приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 на імя ОСОБА_3 про право розпорядження належним йому автомобілем ХТА210500С0137832, державний номер НОМЕР_1 ВАЗ 2105, 1982 року випуску, який передоручив усі повноваження за довіреністю (розпорядження з правом продажу автомобіля) 07 лютого 2013 року строком до 25 травня 2018 року на користь ОСОБА_1. Таким чином вказаний автомобіль ним було продано. Гроші, в повному обсязі, ним отримано від ОСОБА_1. Матеріальних та інших претензій до нього він не має. ( а.с. 11)

Відповідно до змісту статей 202, 208, 626, 638, 655 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Правочин має вичинятися у формі, встановленій законом. У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Як зазначає позивач, ним фактично був укладений договір купівлі-продажу вищезазначеного автомобілю.

Відповідно до п. п. 2,7, 8, 42 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілі, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1388 (далі - Правила державної реєстрації та обліку автомобілів) в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов'язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Для того, щоб здійснити продаж автомобіля, зняти його з обліку та перереєструвати на нового власника необхідно, щоб був відсутній арешт автомобіля чи заборона зняття його з обліку.

Крім того, власник автомобіля повинен підтвердити правомірність придбання транспортних засобів зазначеними в Правилах документами, засвідченими підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою.

Серед зазначених в цих Правилах документів відсутня заява про повідомлення про продаж автомобілю та отримання грошових коштів.

Натомість вказано, що одними із таких документів можуть бути договори, в тому числі угоди, укладені на товарних біржах, та інші посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортний засіб.

Для реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зареєстровані в підрозділах ДАІ, крім названих документів, додається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) з відміткою підрозділу ДАІ про зняття транспортного засобу з обліку. Перед відчуженням такий транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ.

Як було встановлено судом, спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ.

Таким чином, придбання позивачем спірного автомобіля не можна вважати правомірним, тому за цим договором він не набув право власності на транспортний засіб.

Отже, сторони не вжили заходів щодо переоформлення автомобіля у порядку, визначеному Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів.

Таким чином, за позивачем не можна визнати його права власності на автомобіль з підстав ст. 392 ЦК України.

Крім того, суд зазначає, що звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на автомобіль позивач зазначив в якості відповідача ОСОБА_2 відділ державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області.

В судовому засіданні було достовірно встановлено, що власником спірного транспортного засобу є ОСОБА_4.

Відповідно до ч.4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розясняє особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Так, судом було розяснено позивачу ОСОБА_1 його право, передбачене ст. 33 ЦПК України щодо звернення до суду з клопотанням про залучення до участі у справі співвідповідача.

Однак, позивач ОСОБА_1 відмовився скористатися своїм правом щодо заявлення клопотання про залучення до участі у справі співвідповідача, у звязку з чим, суд продовжив слухання справи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стосовно вимог позивача про зняття арешту з автомобіля марки ВАЗ 2105, легковий седан-В, 1982 року випуску, номер шасі ХТА 210500С0137832, червоного кольору, державний номер НОМЕР_1, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК, а якщо такі дії вчинялися при виконанні вироку суду щодо цивільного позову у кримінальному провадженні, то відповідна скарга підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства відповідно до вимог статті 181 Кодексу адміністративного судочинства України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено статтею 60 Закону про виконавче провадження. ( п. 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»)

В судовому засіданні було встановлено, що 06.02.2013 року, 13.08.2014 року, 06.10.2014 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції були винесені постанови про відкриття виконавчих проваджень щодо стягнення з ОСОБА_4 заборгованості за комунальні послуги. ( а.с. 5-7)

18.02.2016 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Харківського міського управління юстиції винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на транспортний засіб ВАЗ 2105, червоного кольору, 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова,рами) ХТА210500С0137832, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення 1354,80 грн. та заборонено здійснювати відчуження зазначеного майна, яке належить боржнику ОСОБА_4. ( а.с. 9)

Згідно акту огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 03.08.2016 року, який складено у присутності понятих, автомобіль ВАЗ 2105, держаний номерний знак НОМЕР_2 було доставлено для зберігання на спеціальний майданчик. ( а.с. 10)

21.09.2016 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції в Харківській області винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання судового наказу №2-н-1322/2011 виданого 30.05.2011 року Жовтневим районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_4 на користь КП «Харківводоканал» заборгованості в сумі 1163,32 грн., та припинено чинність арешту накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.02.2016 року, припинено чинність арешту накладеного на транспортний засіб ВАЗ 2105, червоного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 та припинено чинність розшуку даного транспортного засобу. ( а.с. 42)

Частиною 3 статті 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до статті 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 3 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Однак, всупереч вказаним вимогам закону позивачем не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що на даний час існують будь які інші обтяження у вигляді арешту або розшуку автомобіля марки ВАЗ 2105, червоного кольору, 1982 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2, номер шасі (кузова, рами) ХТА210500С0137832, які не були зняті виконавчою службою.

Щодо вимог позивача про звільнення його від оплати штрафного майданчику, на якому знаходиться вилучений автомобіль, суд зазначає, що в супереч вимогам ст.ст. 10,60 ЦПК України позивач не надав суду жодного доказу на підтвердження заявлених вимог в даній частині.

Отже, враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 169 ч.4, 208, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 202, 208, 328, 392, 626, 638, 655 ЦК України, п. п. 1, 5 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна»,

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах міста Харків Головного територіального управління юстиції у Харківській області про визнання права власності, зняття арешту відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10-ти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту отримання його копії.

Суддя В.В. Труханович