Номер провадження: 22-ц/785/6835/17
Номер справи місцевого суду: 504/3698/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Гарбуз В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до відділу виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, третя особа - ОСОБА_4, про звільнення майна з під арешту,за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 травня 2017 року,

встановила:

У листопаді 2016 р. товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна»(далі ТОВ) звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило припинити обтяження у вигляді арешту нерухомого майна, реєстраційний № 12629453 року, зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження номер 18052574 від 18.06.2012 року, винесеної заступником начальника відділу державної виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції (далі Відділ ДВС) ОСОБА_5.

Позовні вимоги ТОВ обґрунтовувало тим, що 18 січня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», в подальшому найменування якого змінено на - ПАТ «ОТП Банк» (далі Банк), укладено кредитний договір № ML-505/003/2008 (далі Кредитний договір), відповідно до якого ОСОБА_4 була надана кредитна лінія з лімітом - 121 087,01 доларів США.

На забезпечення виконання кредитних зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 того ж дня було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 176, згідно якого ОСОБА_4 передала банку в іпотеку земельну ділянку, кадастровий номер №:02:001:0313, площею - 0,096 га., яка знаходиться за адресою - Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, проспект Володимира Висоцького, 148.

29 червня 2010 року між Банком та ТОВ укладено договір про відступлення права вимоги.

Через неспроможність ОСОБА_4 належним чином виконати зобовязання за кредитним договором, ТОВ звернулося до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. 16 листопада 2010 року Суворовським районним судом м. Одеса було винесено рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором.

31 травня 2012 року видано виконавчий лист №1527/2-882/11 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ТОВ заборгованості у розмірі - 1 157 789,88 грн. та судового збору у розмірі - 1 820,00 грн..

Між ТОВ та боржником досягнуто попередньої домовленості щодо добровільного продажу іпотечного майна. Але, як стало відомо ТОВ заступником начальника відділу ДВС ОСОБА_5 18.06.2012 р. на іпотечне майно накладено арешт, реєстраційний номер обтяження № 12629453. Наявність арешту унеможливлює задоволення вимог ТОВ за рахунок заставного майна.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 18.05.2017 р. в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до відділу виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, за участі третьої особи - ОСОБА_4, про звільнення майна з під арешту відмовлено повністю.

ТОВ в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Сторони у судове засіданні не зявилися. Про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки не повідомили. Письмових заперечень на апеляційну скаргу, заяв та клопотань не надали.

Згідно із ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка в судове засідання сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Зазначеним вимогам законодавства рішення суду першої інстанції не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ТОВ, суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів наявності претензій щодо предмета іпотеки - рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки, виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки тощо (а. с. 62 63).

Колегія суддів вважає, що вищевказаних висновків суд першої інстанції дійшов при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального (ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589, 1054 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про іпотеку», ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження») та процесуального (ст. ст. 10, 11, 27, 31, 33, 60, 61, 179 ЦПК України) права.

Встановлено, що 18 січня 2008 року між ОСОБА_4 та ЗАТ «ОТП Банк», найменування якого в подальшому найменування змінено на - ПАТ «ОТП Банк», укладено кредитний договір № ML-501/003/2008, відповідно до якого ОСОБА_4 була надана кредитна лінія з лімітом 121 087,01 Дол. США (а. с. 3 - 10).

На забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором № ML-501/003/2008 від 18 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_4 був укладений договір іпотеки №PML-501/003/2008 від 18 січня 2008 року (а. с. 11 20), за яким ОСОБА_7 передала, а Банк прийняв в іпотеку предмет іпотеки, а саме - земельну ділянку, кадастровий № :02:001:0313, площею - 0,096 га., яка знаходиться за адресою - Одеська область, Комінтернівський район, с. Фонтанка, проспект В. Висоцького, 148.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеса від 16 листопада 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_8 на користь ТОВ заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 161 281,18 грн. (а. с. 33 35).

31 травня 2012 року видано виконавчий лист №1527/2-882/11 про стягнення з ОСОБА_4, ОСОБА_8 на користь ТОВ заборгованості у розмірі - 1 157 789,88 грн. та судового збору у розмірі - 1 820,00 грн. (а. с. 31 32).

18.06.2012 р., під час здійснення виконавчих дій з примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості з ОСОБА_4, відділом ДВС винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а. с. 29 - 30).

Між сторонами виникли правовідносини зняття арешту з майна.

Згідно із ст. ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог, передбачених ст. ст. 546, 572, 575, 585, 589 ЦК України, виконання зобовязання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконана боржником (заставодавцем) зобовязання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Право застави виникає з моменту укладення договору застави, а у випадках коли договір підлягає нотаріальному посвідченню, - з моменту його нотаріального посвідчення.

У разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За правилами, передбаченими ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на час винесення постанови про арешт майна, особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Аналогічна норма викладена у ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» чинного на час ухвалення даного рішення.

Відповідно до розяснень, які містяться у п. п. 2, 5, 11 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути предявлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби.

У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем інші особи, які не є стороною виконавчого провадження і є власниками (володільцями) майна, і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При розгляді позову про визнання права власності на арештоване майно та/або зняття арешту з майна судам слід всебічно і повно зясовувати обставини справи, наведені позивачем на підтвердження своїх вимог, неухильно додержуючись при цьому як правових норм, що гарантують права осіб, які беруть участь у справі, так і положень про належність та допустимість доказів.

Відповідно до ст. ст. 27, 31 ЦПК України тільки позивач визначає відповідача, підстави та предмет позову.

За клопотанням позивача суд першої інстанції може замінити первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України).

Позивач, скориставшись наданими їй правами, предявив позов до відділу виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, третьою особою визначив - ОСОБА_4.

Разом з тим, встановлено, що власником нерухомого майна - земельної ділянки, з якого ТОВ просить зняти арешт, є - ОСОБА_4. Таким чином, виходячи з вищенаведеного, остання повинна бути залучена до участі у справі в якості відповідача, а не третьої особи, процесуальні права якої по зрівнянню з правами сторони є більш обмеженими.

Суд першої інстанції не усунув вищевказані недоліки з використанням положень ст. ст. 33, 119, 120, 122 ЦПК України. Апеляційний суд, виходячи з його повноважень (ст. 303 ЦПК України), позбавлений цієї можливості.

З врахуванням вищезазначеного, у задоволенні позовних вимог ТОВ необхідно відмовити саме з вищевказаних підстав.

Вищезазначене не позбавляє можливості ТОВ звернутися до суду з відповідним позовом, визначившись з належним відповідачем.

Доводам апелянта про те, що він є іпотекодержателем, а накладення арешту перешкоджає звернути стягнення на предмет іпотеки, колегія суддів не приймає до уваги і не надає оцінку, щоб не створити преюдиційність даного рішення апеляційного суду, оскільки по даній справі необхідно відмовити в позові саме за субєктним складом.

Таким чином апеляційна скарга ТОВ є обґрунтованою тільки в частині скасування рішення суду, а тому її слід задовольнити частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду є неповне зясування обставин, що має значення для справи, порушення судом норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки неповне зясування обставин, що має значення для справи, порушення судом вищевказаних норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню. Необхідно ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до відділу виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, третя особа - ОСОБА_4, про звільнення майна з під арештуза вищевказаного обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 18 травня 2017 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до відділу виконавчої служби Комінтернівського районного управління юстиції в Одеській області, третя особа - ОСОБА_4, про звільнення майна з під арешту відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене до касаційного суду протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. А. Калараш

ОСОБА_3