Провадження № 2/761/224/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2017 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Малинникова О.Ф.

при секретарях - Данилевській Є.П, Салаті В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Київський Страховий Дім», ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою, -

в с т а н о в и в :

У липні 2015 року надійшла до суду позовна заява ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Київський Страховий Дім», ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою.

Позивач зазначив, що 13.03.2014 року приблизно о 14 год. 50 хв. в м. Києві по вул. Жмаченка, 16 у м.Києві сталася ДТП за участю автомобіля НОМЕР_1, керованого позивачем, та автомобіля НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3.

Позивачу була видана довідка про факт ДТП від 13.03.2014 р., оформлена ВДАІ Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві на підставі матеріалів ДТП, в якій вказаний приблизний перелік механічних пошкоджень, які отримав автомобіль НОМЕР_3 внаслідок ДТП 13.03.2014 р.

Незалежним експертом (оцінювачем) ОСОБА_5 було складено Звіт № 3922-2/03/14 про оцінку автомобіля НОМЕР_1 (надалі - Звіт), відповідно до якого матеріальний збиток, завданий Позивачу, в результаті пошкодження його автомобіля при ДТП, складає 61 793,20 грн.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2014 р ОСОБА_3, відповідач-2, визнаний винним у вчиненні ДТП.

За даними роздруківки відкритої бази МТСБУ цивільно-правова відповідальність відповідача-2 на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Киїський Страховий Дім», (далі - відповідач-1).

На звернення позивача 16.07.2014 року до відповідача-1 з наданням заяви про страхове відшкодування та необхідних документів для здійснення регламентної виплатив відповідачем-1 рішення від 26.09.2014 року відмовлено у виплаті страхового відшкодування вих. № 947, з посиланням на те, що на момент ДТП у винної особи водія ОСОБА_3, який був застрахований у ПрАТ «Киїський Страховий Дім», не було при собі посвідчення водія.

Позивач посилаючись на ст..ст.32,37 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закону) вважає відмову неправомірною та незаконною, зазначив, що відсутність посвідчення водія винної у ДТП особи не належить до переліку підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування та випадків, коли шкода не відшкодовується.

Позивач вважає неправильним також посилання відповідача-1 на Закон України «Про дорожній рух», який не відноситься до спеціального законодавства, що регулює дані відносини.

Враховуючи наведені обставини та посилаючись на п.3 ч. 1 ст. 988, ч.1 ст. 990 ЦК України та вищенаведені інші положення законодавства , позивач просив:

1. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Киїський Страховий Дім» (, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41) на користь ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_4, місцепроживання: АДРЕСА_4) - 50 000,00 грн.;

2. Стягнути з ОСОБА_3 (місцепроживання: : 02152, АДРЕСА_1) на користь ОСОБА_2 (ідент. номер НОМЕР_4, місцепроживання: АДРЕСА_4) - 12 193,20 грн.;

3. Стягнути з Приватного акціонерного товариства «КИЇВСЬКИЙ СТРАХОВИЙ ДІМ» та ОСОБА_3 пропорційно на користь ОСОБА_2 - судові витрати в розмірі 621,93 грн., тобто з Приватного акціонерного товариства «Киїський Страховий Дім» - 497,54 грн., з ОСОБА_3 - 124,39 грн.

У запереченнях (ас. 92) представник відповідача зазначив, що ДТП сталося з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем ЗАЗ 110217 днз. НОМЕР_7, власник - ОСОБА_4, яким була застраховано цивільно-правову відповідальність згідно із Полісом, виданим відповідачем-1. Разом з тим, страхувальником передано власний автомобіль у користування без договору ОСОБА_3 який не мав прав водія, водійське посвідчення йому не видавалось, що підтверджується довідкою ІПС УДАЇ ГУ МВС України у м. Києві від 06.10.2015 року (а.с. 146).

Як зазначив відповідач страховиком відмовлено у відшкодування страхової виплати з підстав:неправомірного володіння транспортним засобом без прав водія, тому на думку відповідача цей випадок не є страховим випадком та не регулюється законодавством про цивільно-правову відповідальність страховика…

Посилаючись на ч.3 ст.1187 ЦК України та п. 1.7. ч. 1 ст. 1, ст.ст.3,6,32,37 Закону України «Про обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» відповідач-1 вважає, що заявлені до нього вимоги не ґрунтуються на нормах матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення позову в частині вимог до відповідача-1 про стягнення 50 000, 00 грн.

У процесі розгляду справи залучено до участі у справі як третю особу ОСОБА_4. (ас.92)

В судовому засіданні представники позивача підтримала позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування у сумі зазначеній у позовних вимогах, посилаючись на підставі викладені у позовній заяві та інших письмових та усних поясненнях.

Представник відповідача-1 у судовому засіданні заперечив проти позову з мотивів, викладених у письмовому запереченні, які підтверджені наданими документами, просив відмовити в позові.

У судове засідання відповідач-2 ОСОБА_3 та третя особа ОСОБА_4 повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, будь яких заяв по суті справи та щодо участі у її розгляді не направили .

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає позовні вимоги такими що підлягають задоволенню в частині позову до ОСОБА_3, позов до ПрАТ «Киїський Страховий Дім» задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, та не оспорюється сторонами, що 13.03.2014 р. о 14 год.50 хв. у м. Києві по вул. Жмаченка у м. Києві, відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю

-керованого власником ОСОБА_2 транспортного засобу Opel Corsa Combo, номерний знак НОМЕР_5;

-керованого ОСОБА_3 транспортного засобу ЗАЗІ10217, номерний знак НОМЕР_6,власник ОСОБА_4,

- керованого власником ОСОБА_6 транспортного засобу Ніссан, номерний знак НОМЕР_8,.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 01.07.2015 р. у справі № 755/13911/14-п. винним у вчиненні адміністративних порушень передбачених ст.ст. 124 КУпАП визнано ОСОБА_3 що підтверджується постановами Дніпровського районного суду м. Києва від 01.07.2015 р. по справі № 755/13911/14-п.

Цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ЗАЗ І10217, номерний знак НОМЕР_6, забезпечена полісом АС/4250378 укладеним 01.06.2013 р. між ОСОБА_4 та Страховиком, Відповідачем-2.

ОСОБА_3 звернувся 17.03.2014 року з повідомленнями про подію, що може бути визнана страховою.

З таким же повідомленням про подію та з заявою надати експерта для оцінки збитку звернувся ОСОБА_2 18.03.2014 року

Відповідачем-2 складено 21.03.2015 року Звіт №3932/02/14 про оцінку транспортного засобу ОреІ Согза СошЬо, номерний знак НОМЕР_5. .

За наслідками розгляду заяви про виплату страхового відшкодування ОСОБА_2 та наданих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 матеріалів, зібраних страховиком документів, відповідачем-1 у процесі вирішення питання щодо заяви потерпілого позивача встановлено, що ОСОБА_3 - водій транспортного засобу ЗАЗ 110217, номерний знак НОМЕР_6 керував даним транспортним засобом без посвідчення водія, що підтверджується даними довідки ДАІ, тобто ОСОБА_3 керував автомобілем ЗАЗ 110217, номерний знак НОМЕР_6 не маючи прав на керування транспортними засобами. Зазначений факт підтверджується довідкою ІПС УДАЇ ГУ МВС України у м. Києві від 06.10.2015 року (а.с. 146), у якій вказано, що водій ОСОБА_3 не мав водійського посвідчення. Більш того, ОСОБА_3 не отримував посвідчення водія у м. Києві за даними автоматизованої ІПС УДАЇ ГУ МВС України у м. Києві від 06.10.2015 року. Будь яких доказів, які б свідчили про те, що він мав право на водіння транспортних засобів судом не виявлено.

У судове засідання ні відповідач-2 ні ОСОБА_8, страхувальник,залучений як третя особа, яким довірено керування транспортним засобом особі, яка немає прав водія, не з'явились, їх пояснень не надано суду.

Згідно ч. 3 ст. 386 Цивільного кодексу України, власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

На підставі ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

За встановлених обставин суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги, про стягнення з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 12 193,20 грн. не виходячи за межі заявлених позивачем позовних вимог щодо кожного із відповідачів, а саме із розрахунку позивача 62 193,20 -50000, тобто за мінусом суми страхового відшкодування .

Що стосується стягнення з відповідача-1 страхового відшкодування, то виходячи із матеріалів справи суд встановив наступне.

Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_3 - водій транспортного засобу ЗАЗ 110217, номерний знак НОМЕР_6 керував даним транспортним засобом без посвідчення водія, що підтверджується даними довідки ДАІ (копії в додатку), крім того, ОСОБА_3, керував транспортним засобом будучи особою, яка взагалі не мала права на керування транспортними засобами.

Зазначені обставини знайшли підтвердження у процесі розгляду справи.

Відмову страховика у виплаті страхового відшкодування представник відповідача-2 обґрунтував посиланнями на положення законодавства, яке регулює правовідносини, що склалися.

Так, відповідно до пункту 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України (254к/96-ВР), Цивільним кодексом України (435-13), Законом України "Про страхування" (85/96- ВР), іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Відповідно до п. 1.4. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» вбачається, що особами, відповідальність яких застрахована, с страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

п. 1.6. Правил дорожнього руху передбачено, що власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до положень ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» - право на керування транспортними засобами відповідної категорії підтверджується посвідченням водія транспортного засобу з установленим терміном дії.

Відповідно до визначень Правил дорожнього руху водієм є особа, яка керує транспортним засобом і мас посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії.

Як зазначено у п. 2.1. Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати прн собі: а)посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б) реєстраційний документ на транспортний засіб. У п. 2.2. Правил дорожнього руху вказано, що власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.

Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

З внщевнкладеного вбачається, що ОСОБА_3 не мав посвідчення водія, крім того і не міг його мати оскільки їх не отримував..

Посилаючись на зазначене, відповідач-1 вважає, що у цьому випадку виходячи із положень п. 1.4. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що відповідальність ОСОБА_3 не застрахована, оскільки експлуатація, як і володіння транспортного засобу здійснювалось не правомірно, з порушенням закону, зокрема Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху.

З урахуванням вказаного Страховиком 26.09.2014 р. за вих. № 947 було прийнято обґрунтоване рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування, з посиланням на те, що: ОСОБА_3 виходячи із змісту п. 1.4. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не може бути віднесений до особи відповідальність якої застрахована; - а дорожньо-транспортна пригоди, яка сталася 13.13.2014 року, в розумінні ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не є страховим випадком. Тому підстави для виплати страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відсутні.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або манну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-гранснортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Положення п. 1.7. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», передбачають, що забезпеченим транспортним засобом, транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

З урахуванням вказаного вище, експлуатація транспортного засобу відповідачем-2 була неправомірною, вказана подія не є страховим випадком в розумінні Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а отже у Страховика не виникає обов'язку відшкодувати шкоду, завдану ОСОБА_3.

Отже, відповідач-1 не визнав майнові вимоги, оскільки експлуатація, як і володіння транспортного засобу здійснювалось не правомірно, з порушенням закону, зокрема Закону України «Про дорожній рух» та Правил дорожнього руху..

Згідно ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Досліджуючи обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги позивача до відповідача-1 про стягнення страхового відшкодування на підставі Полісу, страхувальника ОСОБА_4, яким, як встановлено судом було передано автомобіль особі, яка не мала прав на управління транспортним засобом не передбачають застосування Закону України «Про обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Положеннями ст. 1187 ЦК України передбачено відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, зокрема; - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; - (п.2) Особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах; - (п.3) Якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення. (п.4).

Отже, позивач може звернутись до осіб, з вини яких йому спричинено шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки на загальних підставах, встановлених цивільним законодавством.

Враховуючи викладене вказані вимоги стосовно стягнення на користь ОСОБА_2 з Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» страхового відшкодування внаслідок заподіяних збитків задоволенню не підлягають.

З огляду на викладене, на підставі ст.ст. 22, 988, 990, 1166, 1187, 1194 ЦК України, ст. 1 Закону України «Про обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про дорожній рух» та керуючись ст.ст..10,11,57.60,88,209,212,213,214, 215, 218,223 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Киїський Страховий Дім», ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити частково.

Стягнути, з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: 02152, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер нема, на користь, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає: 01032, АДРЕСА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 шкоду завданою дорожньою транспортною пригодою в сумі 12 193 (дванадцять тисяч сто дев'яносто три) грн., 20 грн.

Стягнути, з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживає: 02152, АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер нема, на користь, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає: 01032, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 - судові витрати по справі в сумі 124,39 (сто двадцять чотири) грн., 39 коп.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, проживає: 01032, АДРЕСА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_4 до Приватного акціонерного товариства «Киїський Страховий Дім», , місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Артема, 37-41) про стягнення на його користь страхового відшкодування в сумі 50 000 (п'ятдесят тисяч) грн., 00 коп., - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційному суду міста Києва через Шевченківський районний суд м. Києва, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя: Малинников О.Ф.