Рішення

Іменем України

Справа № 712/6748/17

Провадження № 2/712/1822/17

25 жовтня 2017 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Марцішевській О.М.

при секретарі Олефіренко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Черкаси цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування м.Черкаси в інтересах малолітніх ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Орган опіки та піклування м. Черкаси звернувся до суду до відповідачів з позовом про відібрання дітей від батьків без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Крім того, відповідачка є матір"ю малолітніх ОСОБА_2 Олександра-Натана, 19.08.2007р.н. та ОСОБА_2, 17.02.2011р.н. Відповідачка тривалий час вживає наркотичні речовини, також відповідачі схильні до вживання алкогольних напоїв, неодноразово залишали малолітніх на тривалий час без нагляду, не створили умови для проживання та розвитку дітей, постійно змінюють місце проживання через брак коштів. В липні 2016 року відповідачку було госпіталізовано у психіатричну лікарню в зв'язку з її неадекватною поведінкою після вживання наркотиків, неповнолітнього ОСОБА_3 на підставі акту про покинуту дитину доставили до дитячої лікарні, звідки дитина була повернута батьку. 31.08.2016р. рішенням комісії з питань захисту прав дитини діти поставлені на облік в службу у справах дітей, як такі, що перебувають в складних життєвих обставинах, а саме проживають в родині, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов"язків. Підставою для цього були скарги відповідача, його матері ОСОБА_6, сусідів щодо залишення відповідачкою дітей без нагляду, не створення нею умов для проживання дітей, вживання наркотичних засобів. З 14.11.2016р. малолітні ОСОБА_2 Олександр-Натан та ОСОБА_2 влаштовані до КЗ "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" як діти, що залишились без батьківського піклування, з 01.12.2016р. малолітній ОСОБА_3 влаштований до КЗ "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини" за заявою батька на тимчасове влаштування. Просить суд відібрати малолітніх ОСОБА_1, 19.08.2007р.н., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 від матері ОСОБА_4, відібрати неповнолітнього ОСОБА_3, 02.10.2015р.н. від батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав та стягнути з відповідачки ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок кожної дитини у відділенні Державного Ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви та до повноліття дітей, а також стягнути з відповідача ОСОБА_5 аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на особовий рахунок кожної дитини у відділенні Державного Ощадного банку України, починаючи з моменту надходження позовної заяви та до повноліття дітей; дітей передати органу опіки та піклування м.Черкаси для подальшого влаштування.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7 позов підтримала, просила задоволити.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, вказувала на упередженість відношення до неї соціальних служб та відсутність підстав для віддібрання у неї дітей.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вказував, що забере сина з дитячого закладу.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами сімейного законодавства.

Відповідно до ст.170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров'я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування. Відповідно до ч.4 ст.170 Сімейного кодексу України, при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину.

Із роз'яснень, викладених у п.п. 15,16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України за № 3 від 19 грудня 2008 року вбачається, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті споріднення з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Таким чином при вирішенні питання про відібрання дітей у батьків, суди повинні виходити з доведеності їх винної поведінки і з урахуванням характеру, особи цього з батьків, а також інших конкретних обставин справи, брати до уваги, чи свідомо та умисно батьки ухиляються від виконання батьківських обов'язків, чи є доведеними факти такого ухилення, в чому саме полягає небезпека залишення дитини у батьків для її життя та морального виховання.

Стаття 8 Європейської Конвенції захисту прав людини та основних свобод проголошує «1. Кожен має право на повагу до його приватного i сiмейного життя, до житла і до таємницi кореспонденції.2. Органи державної влади не можуть втручатися у здiйснення цього права iнакше ніж згiдно із законом, і коли це необхiдно в демократичному суспiльствi в iнтересах нацiональної i громадської безпеки або економiчного добробуту країни, з метою запобiгання заворушенням чи злочинам, для захисту здоровя чи моралi або з метою захисту прав i свобод iнших осіб». Отже, для вирішення питання, чи є втручання обґрунтованим згідно з §2 статті 8, слід врахувати, чи переслідувало втручання законну мету і якщо так, чи було втручання необхідним, зокрема, чи було воно адекватною реакцією на суспільну необхідність, що не потребує зволікань.

Згідно з рішенням Європейського Суду з прав людини «Савіни проти України» від 18.12.2008р. право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не "згідно із законом", не відповідає законним цілям, переліченим у пункті 2 статті 8, і не може вважатися "необхідним у демократичному суспільстві". Визначаючи, чи було конкретне втручання "необхідним у демократичному суспільстві", Суд повинен оцінити - у контексті всієї справи загалом - чи були мотиви, наведені на виправдання втручання, доречними і достатніми для цілей пункту 2 статті 8 Конвенції і чи був відповідний процес прийняття рішень справедливим і здатним забезпечити належний захист інтересів, як цього вимагає стаття 8. У вищевказаному рішенні Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава-відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (далі - Декларація), у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Судом встановлено, що громадяни ОСОБА_5 та ОСОБА_4В зперебувають у шлюбі з 29.06.2012 р., є батьками малолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 Крім того, ОСОБА_4 є матір"ю малолітніх ОСОБА_1, 19.08.2007р.н. та ОСОБА_2, 17.02.2011р.н., відомості про батька у свідоцтвах про народження внесені відповідно до ч.1 ст.135 СК України.

20.04.2016р. директор Черкаської ОСОБА_8 ступенів №32 звернувся до служби у справах дітей з інформацією про учня ІНФОРМАЦІЯ_3, нерегулярним виконанням домашніх завдань, вказучи, що Олександр-Натан не встигає працювати разом з учнями, так як не знає всіх літер, не може прочитати поставлені перед ним завдання, диктанти зовсім не пише, має погано розвинуту дрібну моторику руки, не може обчислювати, на уроках образотворчого мистецтва та трудового навчання приходить без необхідного обладнання. 02.03.2016 р. приходила до класовода 2-В класу ОСОБА_9 мати учня. В ході бесіди ОСОБА_4 розмовляла на підвищених тонах, звинувачуючи вчителя у тому, що її син не встигає у школі. Класовод неодноразово надавала рекомендації батькам щодо розвитку знань та умінь дитини, але вони їх не виконували. Також ОСОБА_4 часто на сторінках щоденника сама пише червоною ручкою свої зауваження, настанови та пояснення класоводу.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини ВК ЧМР від 08.06.2016р. №19/12 родину ОСОБА_4 передано під супровід Черкаського міського центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді у зв"язку з тим, що родина не в змозі подолати складні життєві обставини самостійно. За інформацією центру від 14.07.2016р. родина не в повній мірі дотримується рекомендацій фахівців, батьками не створені умови для повноцінного проживання дітей в родині.

13.07.2016р. на підставі акту органу внутрішніх справ України та закладу охорони здоров"я про підкинуту чи знайдену дитину та її доставку, який складений представником поліції, у присутності понятих, лікаря та представника служби у справах дітей Черкаської міської ради, малолітнього ОСОБА_3 доставлено до Черкаської міської дитячої лікарні. На момент виявлення дитини мати перебувала в неадекватному стані в зв'язку з вживання наркотичними речовинами, а тому доставлена бригадою швидкої медичної допомоги до Черкаської обласної психіатричної лікарні № 1 м. Сміла.

19.08.2016р. службою у справах дітей обстежено умови проживання родини ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_1 та встановлено, що помешкання потребує ремонту та прибирання.

31.08.2016р. рішенням комісії з питань захисту прав дитини ВК ЧМР діти поставлені на облік в службу у справах дітей, як такі, що перебувають в складних життєвих обставинах, а саме проживають в родині, де батьки ухиляються від виконання батьківських обов"язків. За інформацією Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №6, учнем якої є малолітній ОСОБА_2 Олександр-Натан, мати не приділяє уваги вихованню та утриманню малолітнього сина, батьківські збори не відвідує, навчанням сина не цікавиться, спілкується з вчителями, використовуючи ненормативну лексику.

Згідно характеристики Черкаської ОСОБА_8 ступенів №32 на сім"ю учня ІНФОРМАЦІЯ_4, 19.08.2007р.н. матір, ОСОБА_4, навчанням та шкільним життям Олександра-Натана не цікавиться, батьківські збори відвідує рідко, лише у вересні, участі у громадському житті класу не приймають, з класоводом ОСОБА_10 спілкується тільки в телефонному режимі, в переважній більшості за ініціативи самого класовода.

Згідно Інформації Черкаського міського центру соціальних служб для сім"ї, дітей та молоді Депарартаменту освіти та гуманітарної політики від 12.09.2016р. під час соціального відвідування 08.09.2016 року ОСОБА_4 спеціалісти ОСОБА_11, ОСОБА_12 та соціальний педагог ЗОШ № 32 ОСОБА_13 побачили ОСОБА_4 в неадекватному стані, з гнойними виразками на шкірі та напівоголеною. До будинку спеціалістів не впустила, але було видно, що в хаті не прибрано, багато сміття на підлозі. Відповідачка пояснила свій стан хворобою, до лікаря не звертається у звязку із недовірою до медичних працівників.

За повідомленнями ЗОШ №32 син, ОСОБА_14 не приступив до навчання 01.09.2016р. 16.09.2016р. за даним фактом відносно ОСОБА_4був складений протокол про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.184 КУпАП. Постановою Соснівського районного суду м.Черкаси від 13.10.2016р. відповідачка звільнена від адміністративної відповідальності на підставі ст.22 КУпАП із застосуванням усного зауваження, вина у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.184 КУпАП (неналежне виконання батьківських обов'язків» визнана доведеною.

09.11.2016р. до служби у справах дітей звернувся відповідач ОСОБА_5 та повідомив, що його дружина продовжує зловживати наркотичними речовинами, дитячі гроші використовує на власні потреби та просив вирішити питання щодо доцільності позбавлення громадянки ОСОБА_4 батьківських прав щодо дітей.

14.11.2016р. малолітні ОСОБА_14 Олександр-Натан та ОСОБА_2 влаштовані до КЗ "Черкаський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей" у зв'язку з залишенням їх без батьківського піклування, з 01.12.2016р. ОСОБА_3 за заявоюбатька влаштований до КЗ "Черкаський обласний спеціалізований будинок дитини" терміном на 6 місяців.

28.02.2017р. громадянка ОСОБА_4 написала заяву щодо повернення на виховання в її родину малолітніх дітей. 15.03.2017р. на засіданні Комісії в задоволенні заяви ОСОБА_4 було відмовлено та вказані умови, за яких можливий перегляд заяви. Додатково вказано, що для позитивного вирішення даного питання родина зобовязана вирішити житлове питання.

09.08.2017р. ОСОБА_4 звернулась до органу опіки і піклування з заявою про продовження перебування у дитячому закладі ОСОБА_3 у зв'язку з складними життєвими обставинами та скрутним матеріальним становищем.

Згідно з висновком Виконавчого комітету Черкаської міської ради № 385/30-03-03 від 29.05.2017р. визнано доцільним відібрати малолітніх ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_2, 17.02.2011р.н. та ОСОБА_3, 02.10.2015р.н. від батьків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 без позбавлення батьківських прав. Орган опіки і піклування виходив з того, що відповідачі свідомо ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дітей, не звертались з заявами про доцільність повернення дітей у родину, не беруть участь у їхньому вихованні та утриманні.

Відповідно до ст.171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

В судовому засіданні заслухана думка неповнолітнього ОСОБА_1, 19.08.2007р.н., який вказав, що бажає проживати з матір'ю. Інші неповнолітні діти 2011 та 2015 року в судове засідання не запрошувались з огляду на малолітній вік. Згідно психологічних характеристик Олександ-Натан та Захар сумують за батьками та бажають повернутись додому.

З Акту обстеження умов проживання від 26.09.2017р. №411 спеціалістами сектору роботи з дітьми, які потрапили у складні життєві обставини за місцем реєстрації дітей та відповідачки АДРЕСА_2 та встановлено, що малолітнім ОСОБА_1-Н.Р., ОСОБА_2, ОСОБА_3 не створені умови для проживання, в кімнаті відсутній ремонт (стіни поштукатурені без шпалер), шафа для одягу зламана, на підлозі матрац без постільної білизни та мішки поліетиленові, відсутні дитячі ліжка, стіл для виконання домашніх завдань, дитячі іграшки, куточок для розвитку та відпочинку.

Згідно наданої відповідачкою характеристики за місцем проживання остання характеризується посередньо, створила умови для проживання дітей.

Відповідно до епікріз-повідомлення КЗ "Черкаська обласна психіатрична лікарня" Черкаської облради від 25.09.2017р. №2366 ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні в період з 13.07.2016р. по 21.07.2016р., встановлено психічний стан на час виписки: не заперечує зловживання наркотиками, обіцяє не вживати наркотики, приймати підтримуюче лікування; діагноз: РППВ вживання психостимуляторів "фен", делірій, психомоторне збудження при поступленні. Рекомендовано: нагляд нарколога за місцем проживання.

Допитана в якості спеціаліста лікар-психіатр ОСОБА_15 вказала, що виконання медичних рекомендацій щодо нагляду нарколога є необхідним для відновлення відповідачкою здатності повною мірою контролювати свою поведінку.

Згідно з довідкою головного лікаря КЗ «Черкаський обласний наркологічний диспансер» № 01-34/1016 від 18.10.2017р. ОСОБА_4, 02.07.1978р., перебуває на консультативному обліку в КЗ «ЧОНД» з діагнозом: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів. Лікувалась стаціонарно в КЗ «ЧОПЛ» м.Сміла з 13.07.2016 по 21.07.2016р. В 2017 році за меддопомогою не зверталась.

Враховуючи вище наведені обставини, суд приходить до висновку, що позивачем доведено наявність підстав для відібрання дітей від відповідачки (матері) без позбавлення її батьківських прав, оскільки існують умови, загрозливі для їх здоров'я в звязку з тим, що відповідачка після стаціонарного лікування з приводу психіатричних та поведінкових розладів через вживання стимуляторів медичні приписи щодо нагляду у нарколога не виконує, згідно скарг до служби у справах дітей відповідача, його матері продовжувала вживати наркотичні речовини, згідно інформації спеціалістів служби у справах дітей допускала прояви неадекватної поведінки, що підтверджується наданими представником позивача матеріалами, тому суд погоджується з висновком органу опіки і піклування щодо наявності підстав для відібрання дітей у відповідачки через незабезпечення з боку останньої безпечних умов їх існування, в зв'язку з цим суд вважає, що з урахуванням конкретних обставин даної справи, зазначена міра є виправданою, оскільки перебування неповнолітніх дітей з матірю, яка страждає на поведінкові розлади внаслідок вживання стимуляторів та свідомо не виконує медичні приписи щодо лікування становить реальну загрозу для їх життя та здоровя у зв'язку з можливістю розладів її поведінки, що на думку суду є виключними обставинами, виходячи насамперед з інтересів дітей.

При цьому суд враховує, що до відповідачки застосовувались попереджувальні заходи з боку служби у справах дітей шляхом здійснення соціального супроводу по сприянню психосоціальній стабілізації, проте рекомендації по соціальному супроводу відповідачка в повному обсязі не виконує, що свідчить про свідоме з її боку небажання належно виконувати свої обов'язки по забезпеченню батьківського піклування, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відібрання дітей у відповідачки підлягають до задоволення.

При цьому суд звертає увагу на те, що такий захід є тимчасовим, здійснення якого має одразу припинятися, коли це дозволяють обставини. На думку суду, передбачена можливість припинення такого заходу за умови підтвердження реальних змін у поведінці відповідачки дозволить більшою мірою захистити інтереси дитини, ніж застосування попередження, враховуючи те, що попередні попереджувальні заходи компетентних служб відповідачка більшою мірою ігнорувала.

Позовні вимоги про стягнення з відповідачки підлягають до часткового задоволення, враховуючи її майновий стан, оскільки являється інвалідом ІІІ групи.

В іншій частині вимог суд вважає, що під час судового розгляду позивачем не надано доказів і не зазначено переконливих аргументів на підтвердження того, що відібрання малолітнього сина у відповідача відповідає інтересам дитини і є необхідним. Письмові докази, які надані позивачем, дійсно свідчать про існування негативних факторів, умов проживання дитини, проте стверджувати на підставі наданих позивачем доказів, що ці умови беззаперечно вказують на існування реальної небезпеки для життя, здоров'я і морального виховання дитини з боку батька, неможливо.

За відсутністю обєктивних доказів, що залишення дитини у батька створює реальну загрозу його життю та здоровю, суд виходить з положень принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, вважає, що такий крайній захід за відсутності виключних обставин є передчасним, не забезпечуватиме інтересів дитини, тому вважає, що заявлений позов в частині вимог до відповідача не підлягає до задоволення.

Разом з тим, суд вважає необхідним попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до батьківських обов'язків та забезпечити повноцінні умови для виховання та утримання малолітнього сина, батьки повинні обирати такі методи і форми виховання і утримання дітей, які б відповідали їх інтересам, у співпраці та під контролем компетентних органів, на які законом покладений обов'язок соціального захисту інтересів малолітніх дітей.

Вирішуючи питання передачі дітей для подальшого влаштування, суд враховує, що відповідачем в грудні 2016 року надано заяву про тимчасове влаштування його малолітнього сина до державного закладу, з приводу повернення дитини в родину з заявами не звертався, тому на даний час дітей необхідно передати органу опіки і піклування для подальшого влаштування.

При подачі позову про відібрання дітей та стягнення аліментів позивач був звільнений від оплати судового збору, тому оплату судових витрат у справі слід покласти на відповідачку пропорційно до задоволеної частини позовних вимог відповідно до ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 171, 180, 182 СК України , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Відібрати неповнолітніх ОСОБА_1, 19.08.2007р.н., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, 02.10.2015р.н. від матері ОСОБА_4 без позбавлення батьківських прав.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_7, ІПН НОМЕР_1, зареєстрованої ІНФОРМАЦІЯ_8, аліменти на утримання ОСОБА_1, 19.08.2007р.н., ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, 02.10.2015р.н. в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину на особовий рахунок кожної дитини у відділенні Державного Ощадного банку України, починаючи з 30 травня 2017 року до повноліття дітей

Відмовити у задоволенні позову Органу опіки та піклування до ОСОБА_5 про відібрання дитини неповнолітнього ОСОБА_3, 02.10.2015р.н. без позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Дітей передати органу опіки та піклування м.Черкаси для подальшого влаштування та попередити ОСОБА_5 про необхідність змінити ставлення до батьківських обов'язків та забезпечити повноцінні умови для виховання та утримання дитини.

Стягнути з ОСОБА_4 судовий збір в дохід держави в сумі 1280 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку на протязі 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь в розгляді справи та не були присутні під час проголошення рішення з моменту отримання копії рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: