Справа №489/5668/16-ц 19.10.2017 19.10.2017 19.10.2017
Провадження №22-ц/784/2099/17
Категорія 44 Головуючий у суді першої інстанції - Кирильчук О.І.
Суддя-доповідач апеляційного суду - Шаманська Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_3, відповідачів - ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 року по справі за позовом

ОСОБА_6

до

ОСОБА_4,

ОСОБА_5

про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення,

у с т а н о в и л а:

У листопаді 2016 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 9 листопада 2010 року.

Відповідачі не є членами його сім'ї, без його дозволу та без реєстрації проживають у його будинку, чим створюють перешкоди в користуванні та розпорядженні майном.

Посилаючись на викладене та уточнивши свої позовні вимоги, позивач просив усунути перешкод в користуванні та розпорядженні житловим будинком шляхом виселення відповідачів .

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_2. Розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню на підставі наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

За змістом ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України.

Аналіз вищезазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сієї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користуванням жилим приміщенням членів його сім'ї.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 9 листопада 2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Нікою Н.В. та зареєстрованого у реєстрі за № 2657 (а.с.5).

З матеріалів справи вбачається, що в спірному будинку проживають відповідачі, які і цьому будинку не зареєстровані, є членами сім'ї колишнього власника будинку ОСОБА_8, яка 9 листопада 2010 року розпорядилася зазначеним будинком, подарувавши його позивачу, а ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла.

Отже, із припиненням права власності колишнього власника будинку, відповідачі втратили право користуванням жилим приміщенням.

За такого, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачі не є власниками та наймачами цього будинку, не є членами сім'ї позивача, користуються будинком без достатньої правової підстави, добровільно виселитися не бажають, чим порушуються права позивача на користування та розпорядження ним своїм майном, а тому вірно задовольнив позов.

Посилання ОСОБА_4 на те, що він з народження постійно проживає в спірному будинку, не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позову про його виселення, оскільки відповідач не є членом сім'ї власника будинку та наймачем цього будинку, що свідчить про те, що він користується спірним житловим будинком без достатньої правової підстави.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права, а саме безпідставну відмову в зупиненні провадження у справі, розгляд справи у відсутність відповідачів, також не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки такі порушення не призвели до неправильного вирішення справи.

Посилання апелянта на норми ст. ст. 109, 116 ЖК України не можуть бути застосовані в даному випадку, оскільки зазначені норми закону, регулюють правовідносини між наймачем та членами його сім'ї, тоді як в даній справі виник спір між власником житла, та особами, які користуються цим житлом без достатньої правової підстави.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21 серпня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О.Данилова

В.В. Коломієць