АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Дніпро

24 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Максюти Ж.І.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення /а.с. 3-6/.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2017 року позов задоволено /а.с.49/.

Суд зобовязав ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_3 жилим приміщенням - квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом допуску ОСОБА_2 до проживання в зазначеній квартирі ОСОБА_3 з передачею ОСОБА_2 ключів від вхідних дверей до зазначеної квартири ОСОБА_3

Вселено ОСОБА_3 в жиле приміщення квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_2, звернулась із апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /а.с.56-58/.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 03 вересня 1999 року позивач уклав шлюб з відповідачкою, який було зареєстровано у Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 584 /а.с. 11/.

Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 11/.

Відповідно до договору дарування 1/2 частки квартири від 28 квітня 2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, позивач подарував належну йому на праві приватної власності 1/2 частку квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 своїй доньці ОСОБА_4 /а.с. 10/.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 травня 2016 року по цивільній справі № 201/3399/16-ц шлюб, укладений між позивачем та відповідачкою було розірвано /а.с. 1113/.

Відповідно до довідки про склад сімї та місце реєстрації № 26936 від 16 вересня 2016 року, а також даних паспорта позивача, останній з 23 квітня 2002 року зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 /а.с. 7,8,15/. Крім нього, за вказаною адресою також зареєстровані відповідачка та їх донька - ОСОБА_4 /а.с. 15/.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з доведеності того факту, що відповідач перешкоджає у користуванні квартирою в якій зареєстрований позивач, і колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Статтею 47 Конституції України, 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод гарантується кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла /п. 1 ст. 8 Конвенції/.

Пункт 2 ст. 8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п. 1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п. 2 ст. 8 Конвенції.

Положеннями статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Матеріалами справи також підтверджується, що ОСОБА_3 на теперішній час зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_3.

Отже, ОСОБА_3, як колишній член сім'ї власника має право користування квартирою 35 у будинку 21 по проспекту Героїв у місті Дніпрі.

Належними доказами доведено, що ОСОБА_2 чинить перешкоди позивачу у праві проживання за місцем його реєстрації /а.с. № 16/.

Посилання апелянта на акт не проживання ОСОБА_2 за вказаною вище адресою /а.с.62/ не спростовує висновків суду, оскільки позивач позбавлений можливості користування спірним житлом через створення з боку ОСОБА_6 перешкод в цьому.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене на повно зясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 30 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_7