Справа № 559/2300/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючої судді Жуковської О.Ю.,

секретаря Остапчук О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дубно справу за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Дубенський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2, про встановлення факту народження,-

ВСТАНОВИВ:

В обґрунтування своїх вимог заявниця вказує, що від спільного подружнього життя із ОСОБА_2 у них народився син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент його народження, вони тимчасово проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2 Крим, яка є тимчасово окупованою територією. 14 жовтня 2016 року Сімферопольським клінічним пологовим будинком №1 державної установи охорони здоровя Республіки Крим видано лікарське свідоцтво сері 35 №004990 про народження сина ОСОБА_3. Звернувшись до Дубенського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Міністерства юстиції України для видачі свідоцтва про народження дитини, вона отримала відмову у проведенні державної реєстрації народження, оскільки предявлений документ: лікарське свідоцтво про народження, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Внаслідок цих обставин на сьогодні отримання свідоцтва про народження дитини в органах РАЦС Міністерства юстиції України є неможливим, тому вона змушена звернутись до суду. Встановлення факту народження їй необхідно для отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України.

Заявниця ОСОБА_1, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без її участі, заявлені вимоги підтримує, просить їх задоволити (а.с. 14).

Заінтересована особа: Дубенський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без участі (а.с. 16).

Заінтересована особа: ОСОБА_2, згідно поданої заяви, просить провести розгляд справи без його участі, просить заяву задоволити (а.с. 15).

Дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення.

Відповідно до ст. 144 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасним визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Статтею 122 Сімейного Кодексу України встановлено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя.

Відповідно до п. 7 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народженя.

Згідно ч.1 ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника.

У даному випадку заяву подано матірю дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підтвердження факту народження ОСОБА_4 заявниця подала лікарське свідоцтво про народження серії 35 №004990, видане Сімферопольським клінічним пологовим будинком №1 державної установи охорони здоровя Республіки Крим, родовий сертифікат В 7453109, виписний епікриз та виписку з медичної карти амбулаторного хворого (а.с. 5-8).

Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ИД № 096072, ОСОБА_2 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб 11.04.2013 (а.с. 11).

Відповідно до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».

Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).

Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про народження особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів.

У повідомленні Дубенського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області Міністерства юстиції України, зазначено, що оскільки заявницею для підтвердження факту народження дитини пред»явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, у державній реєстрації народження дитини відмовлено (а.с. 4).

Задовольняючи заяву про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території України, суд враховує складнощі у зборі "легальних" доказів на тимчасово окупованій території; метою встановлення даного факту є отримання свідоцтва про народження дитини встановленого законодавством України зразка, підтвердження громадянства України дитини та реалізації в подальшому дитиною всіх належних їй прав та свобод громадянина України; вважає, що факт народження дитини дійсно мав місце і надані заявницею документи не містить недостовірної інформації про факт, що встановлюється; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Керуючись ст.ст. 11, 57-64, 212-215, 234, 235, 256, 257-1, 367 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи: Дубенський міськрайонний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2, про встановлення факту народження, - задоволити.

Встановити народження дитини: ОСОБА_4 13 жовтня 2016 року у місті Сімферополь, Автономної Республіки Крим, від батьків: матері ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, громадянки України, та батька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, громадянина України.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів до апеляційного суду Рівненської області через Дубенський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час його проголошення, можуть його оскаржити протягом 10 днів з дня отримання копії.

Рішення підлягає негайному виконанню, оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Суддя: