У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючий суддя: Хилевич С.В.

судді: Шимків С.С., Шеремет А.М.

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Вараського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області на ухвалу Кузнецовського міського суду від 27 вересня 2017 року у справі за поданням начальника Вараського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2017 року в суд звернувся начальник Вараського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області (далі - начальник Вараського міського відділу державної виконавчої служби) про обмеження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає у АДРЕСА_2

Ухвалою Кузнецовського міського суду від 27 вересня 2017 року в задоволенні зазначеного подання начальнику Вараського міського відділу державної виконавчої служби.

На ухвалу суду ним подано апеляційну скаргу, де вважав її незаконною і необґрунтованою, що полягало у неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а також у порушенні та неправильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

На її обґрунтування зазначалось про неврахування судом вимог закону (ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадянами України", ст.ст. 18, 19 Закону України "Про виконавче провадження") при постановленні оскаржуваної ухвали. Всупереч матеріалам справи і положенням ст. 377 (1) ЦПК України суд не встановив факту ухилення ОСОБА_1 від виконання рішення суду, а тому хибно не застосував обмежень особистих немайнових прав боржника, що передбачені законом.

Оскільки ОСОБА_1 навмисно уникає цивільно-правової відповідальності, тому автор скарги вважає, що вона злісно ухиляється від виконання зобов'язань, які встановлені судовим рішенням. Тобто є наявними обставини, які дають підстави для обмеження її у праві виїзду за кордон.

В той самий час, в ході примусового виконання рішення суду боржник неодноразово перетинала державний кордон України, що свідчить про те, що її майновий (фінансовий) стан не є украй тяжким і вона в змозі виконувати покладені на неї зобов'язання.

Зважаючи на викладене, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, постановивши нову - про задоволення подання.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи начальника Вараського міського відділу державної виконавчої служби, колегія суддів прийшла до висновку про задоволення апеляційної скарги.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із відсутності доказів, які належним чином, об'єктивно і переконливо стверджували би про ухилення боржника від виконання зобов'язань, що виникли на підставі судового рішення. Оскільки ОСОБА_1 не відомо про існування зобов'язань перед стягувачем, тому в задоволенні подання відмовлено.

Проте з такими висновками не можна погодитися.

В розумінні "Сучасного тлумачного словника української мови" дієслову "Ухилятися" дано два визначення: 1.) Відступати, відхилятися, відскакувати тощо назад чи вбік від когось, чого-небудь. 2.) Не брати участі в чомусь, не робити чогось; уникати, наприклад, ухилятися від зобов'язань (Х.: Видавничий дім "Школа", 2011. - С. 886).

З матеріалів справи вбачається, що на виконанні Вараського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області перебуває виконавче провадження №50400376 з виконання рішення Кузнецовського міського суду від 29 грудня 2011 року у справі про стягнення 68 818, 02 гривень заборгованості за договором позики з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 Виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-1711-631/11 від 19.01.2012 року відкрито 10 березня 2016 року (а.с. 4-4, зв.; 5-5, зв.).

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України" громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті.

В контексті пунктів 2-5 частини 1 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України" підставою для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон являються випадки, коли діють неврегульовані договірні чи інші невиконані зобов'язання - до виконання зобов'язань; стосовно громадянина у порядку кримінально-процесуального законодавства, застосовано запобіжний захід, за умовами якого йому заборонено виїжджати за кордон, - до закінчення кримінального провадження або скасування відповідних обмежень; він засуджений за вчинення кримінального правопорушення - до відбуття покарання або звільнення від покарання; він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням - до виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права та ст. 2 Протоколу №4 Конвенції про захист прав та свобод людини на здійснення прав щодо вільного пересування не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Правовою підставою для необхідності додаткового заходу впливу у вигляді тимчасового обмеження виїзду боржника за межі України є діючі законодавчі акти України, які поширюються на дані правовідносини, а саме Закон України "Про виконавче провадження" (ст. 11), Закон України "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну громадян України" (пункти 2-5 ст. 6), постанова Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року №231 (підпункти 4-5 п. 22), Указ Президента України від 24.03.2008 року №261 "Про додаткові заходи щодо підвищення ефективності виконання рішень судів" (пункт 2), а також відповідні норми Цивільного та Цивільного процесуального кодексів України, роз'яснення рекомендації Міністерства юстиції України від 17.09.2012 року "Тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України", лист від 06.06.2008 року №25-32/507 "Щодо виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, покладені на них рішеннями судів", ч. 3 спільного листа від 27.05.2008 року №25-32/463 і №25-5347 Міністерства юстиції України та Адміністрації Прикордонної служби України "Щодо запровадження єдиного порядку застосування державними виконавцями деяких норм чинного законодавства".

За положеннями ст. 124 Конституції України, ч. 2 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у попередній редакції, яка діяла на час примусового виконання рішення суду, ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов'язковими для виконання фізичними особами на всій території України. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом, і це дає законні підстави та право прийняти до боржника додаткові заходи примусового виконання рішення суду.

Як правильно стверджено начальником Вараського міського відділу державної виконавчої служби, державним виконавцем було вжито всіх необхідних заходів на стягнення заборгованості. Зокрема, виконавчий лист з не залежних від державного виконавця причин двічі повертався без виконання стягувачу - 26 березня 2013 року на підставі п. 5 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження" і 17 лютого 2016 року на підставі п. 7 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження". Після чергового відкриття виконавчого провадження, 27 червня 2017 року начальником Вараського міського відділу державної виконавчої служби зобов'язано ОСОБА_1 шляхом письмового виклику з'явитися до державного виконавця і надати свої пояснення, відомості про доходи і робоче місце, про кошти у національній та іноземній валютах тощо (а.с. 7-7, зв.). На запити державного виконавця щодо того, чи є боржник особою, яка отримує пенсію, чи працює за трудовими чи цивільно-правовими договорами та про номери рахунків, відкритих юридичними особами та фізичними особами-підприємцями, органи Пенсійного фонду України і Державної фіскальної служби України надали інформацію про відсутність таких фактів (а.с. 12-14). Даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта встановлено, що у власності ОСОБА_1 перебуває квартира АДРЕСА_3 Дане жиле приміщення знаходиться в іпотеці як забезпечення основного зобов'язання (а.с. 15-16). Також державним виконавцем виявлено транспортний засіб, який належить боржнику, - Chevrolet Lacetti NF, 2005 року випуску, номер двигуна Т18SD140751, номер кузова НОМЕР_3, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 (а.с. 20). На даний автомобіль накладено арешт відповідно до постанов від 07.09.2010 року, від 02.06.2013 року та про розшук майна від 12.06.2013 року (а.с. 21).

Крім того, на а.с. 8 міститься лист Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України від 19.07.2017 року вих. №6.04-22927/15-17 про те, що лише протягом часу із квітня по червень 2017 року ОСОБА_1 вісім разів перетинала державний кордон України.

Між тим, державним виконавцем вжито усіх передбачених законом можливих заходів до примусового виконання рішення суду.

За таких обставин колегія суддів вважає, що перевірені докази у їх сукупності переконливо свідчать про те, що ОСОБА_1 було і є достовірно відомо про існування своїх грошових зобов'язань перед ОСОБА_2 Однак вона своєю бездіяльністю навмисно уникає їх виконання і, при цьому, навіть часткового погашення наявної заборгованості нею не здійснювалося.

Тому зазначені обставини очевидно вказують про ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань.

Згідно зі ст. 377 (1) ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця. погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 1, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів до примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

У разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішення, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Згідно зі ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України" ухилення громадянина від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) або якщо щодо нього діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання, є підставою для тимчасової відмови громадянину у виїзді за межі України.

Нормами п. 4 ст. 20 Закону України "Про державну прикордонну службу" надано право органам, підрозділам, військовослужбовцям, а також працівникам Державної виконавчої служби в т.ч. не пропускати через державний кордон України осіб, яким Державною прикордонною службою України за порушення законодавства з прикордонних питань та про правовий статус іноземців чи за мотивованим письмовим рішенням суду та правоохоронних органів не дозволяється в'їзд в Україну або тимчасово обмежено право виїзду з України.

Як убачається, суд першої інстанції уваги на наведені обставини не звернув, що призвело до постановлення ухвали, яка не може залишатися чинною.

Підставою для скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової - про задоволення подання відповідно до п. 2 ст. 312 ЦПК України є порушення судом норм процесуального права при вирішенні питання про обмеження боржника в особистому немайновому праві.

В силу правил ст. 88 ЦПК України понесені і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з боржника на користь особи, яка здійснила їх оплату.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Вараського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області задовольнити.

Ухвалу Кузнецовського міського суду від 27 вересня 2017 року скасувати.

Подання начальника Вараського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області задовольнити.

Обмежити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, що мешкає у АДРЕСА_2 без вилучення паспортного документа шляхом заборони перетинати державний кордон України до виконання зобов'язань, що покладені на неї рішенням Кузнецовського міського суду від 29 грудня 2011 року (виконавчий лист №2-1711-631/11 від 19.01.2012 року).

Виконання ухвали покласти на Державну прикордонну службу України.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Вараського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області 1 600 (одна тисяча шістсот) гривень судового збору.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: