Провадження № 2-о/311/87/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2017 року м. Василівка

Суддя Василівського районного суду Запорізької області Сидоренко Ю.В., розглянувши матеріали заяви та перевіривши виконання вимог ст. 107-126,256,258 ЦПК України по цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Василівське об"єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Підприємство з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерног товариства «Запорізький залізорудний комбінат», про зарахування часу відбування виправних робіт до трудового стажу,

ВСТАНОВИВ:

19.10.2017 року представник позивача адвокат ОСОБА_2, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1, звернувся до Василівського районного суду Запорізької області із заявою про зарахування часу відбування виправних робіт до трудового стажу, в якій просить встановити факт роботи ОСОБА_1 підземним електрослюсарем черговим і по ремонту обладнання шахти «Експлуатаційна» з повним робочим днем під землею, зайнятий на добичі залізної руди, яка містить 10 % двоокису кремнію за Списком № 1 та зарахувати ОСОБА_1 до трудового стажу час відбування кримінального покарання у вигляді виправних робіт за місцем роботи на шахті «Експлуатаційна підприємства з іноземними інвестиціями у формі закритого акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» правонаступник якого є підприємство з іноземними інвестиціями у формі приватного акціонерного товариства «Запорізький залізорудний комбінат» у період з 04.09.1997 року по 04.09.1998 рік включно.

Ознайомившись зі змістом поданої заяви та матеріалами, які до неї додаються, суд вважає необхідним відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про зарахування часу відбування виправних робіт до трудового стажу, з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України, на яку посилається позивач, кожна особа має право, але у порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх прав.

Звернення до суду проводиться відповідно до вимог ст. 118,119 ЦПК України шляхом подачі позову, ст. 105 КАС України - адміністративного позову, або у порядку розділу 4 ЦПК України - окремого провадження, шляхом подачі заяв.

Відповідно до вимог ч.1 ст.234 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Статтею 234 ЦПК України передбачений виключний перелік справ, які підлягають розгляду в порядку окремого провадження та розширеному тлумаченню даний перелік не підлягає.

Згідно ст.ст. 3,15 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених прав, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до положень ч.3 ст.15 ЦПК України суди розглядають справи визначені у частині першій цієї статті, в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

Згідно ч.3 ст.235 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Заява про встановлення факту має відповідати вимогам ст.258 ЦПК України та має бути подана до суду за правилами, встановленими ст.257 ЦПК України.

Згідно п.1 ч.1 ст.258 ЦПК України у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення повинно бути зазначено, який факт заявник просить встановити та з якою метою; також причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Між тим, у змісті поданої заяви ОСОБА_1 чітко не зазначена мета звернення до суду. Фактично заявником при зверненні до суду чітко не викладена мета встановлення вказаного у заяві юридичного факту.

Як вбачається зі змісту поданої до суду заяви, заявник ОСОБА_1 фактично оспорює пільговий стаж для призначення йому пенсії та вважає дії Дніпрорудненського відділення Управління Пенсійного фонду щодо відмови в призначенні йому пенсії за недостатністю пільгового стажу - незаконними та у той же час звертається до суду в порядку окремого провадження із заявою, в якій просить суд встановити факт роботи на певній посаді, зарахувавши заявнику ОСОБА_1В, до трудового стажу час відбування ним покарання у вигляді виправних робіт у ПрАТ "ЗЗРК" в період з 04.09.1997 року по 04.09.1998 року включно. При цьому у змісті поданої ОСОБА_1 посилається на ті обставини, що протягом вересня 2017 року він неодноразово звертався до Дніпрорудненського відділення Управління Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії, але його відмовили у прийнятті заяви, посилаючись на недостатність пільгового стажу.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234, ст.256 ЦПК України та роз"яснень, викладених у п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року, суд розглядає в порядке окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" від 31.03.1995 року за № 5, у тому разі, коли буде виявлено, що встановлення підвідомчого судові факту пов'язане з вирішенням спору про право, суд відмовляє в прийнятті заяви до розгляду в окремому провадженні, а якщо це буде виявлено під час розгляду справи, залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Також, в порушення вимог ст.258 ЦПК України, заявником у поданій ним заяві взагалі не зазначено, який саме юридичний факт з перелічених у вимогах ч.1 ст.256 ЦПК України, заявник просить встановити та з якою саме метою.

Заявник разом із заявою про встановлення юридичного факту, не надав доказів на підтвердження того, що до її пред"явлення він звертався до відповідних органів за одержанням документу, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови.

Відмова відповідного органу в установленні такого факту може бути оскаржена заінтересованою особою до суду в порядку, передбаченому Кодексом адміністративного

судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1 про зарахування часу відбування виправних робіт до трудового стажу, не може бути прийнята до провадження, оскільки відповідно до п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України подана ОСОБА_1 заява не підлягає судовому розгляду в порядку окремого провадження. А тому суд вважає необхідним у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення відмовити, оскільки існує спір про право, який має вирішуватися суб"єктом владних повноважень, що виключає розгляд даної справи в порядку окремого провадження, а у разі неправомірності дій уповноваженого органу, подана ОСОБА_1 заява підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства з оскарженням цих дій шляхом подачі позову на загальних підставах.

На підставі вищевикладеного та керуючись п.1 ч.2 ст.122, 208-210 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В :

У відкритті провадження у цивільній справі за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи: Василівське об"єднане Управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Підприємство з іноземними інвестиціями у формі Приватного акціонерног товариства «Запорізький залізорудний комбінат», про зарахування часу відбування виправних робіт до трудового стажу - відмовити.

Роз'яснити заявнику, що він вправі звернутися із відповідної заявою про встановлення даного факту до уповноваженого органу, а у випадку відмови уповноваженого органу - з адміністративним позовом до суду.

Копію ухвали разом із заявою та всіма додатками до неї направити заявнику.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд в п'ятиденний строк з дня отримання копії ухвали

Ухвала суду набирає законної сили закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області Ю.В. СИДОРЕНКО