22-ц/775/607/2017(м)
Категорія 32 Головуючий у 1-й інстанції Шатілова Л.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого - Ткаченко Т.Б.,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного підприємства «Н-Транс», Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша», третя особа: ОСОБА_5, про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Н-Транс» на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 липня 2017 року,

В с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Приватного підприємства «Н-Транс» (далі ПП «Н-Транс») та Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Перша» (далі ОСОБА_6 «СК «Перша»),який згодом уточнила та просила стягнути з ПП «Н-Транс» на її користь 936,60 грн. у відшкодування майнової шкоди, 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, 2600 грн. у відшкодування витрат на правову допомогу та 1713 грн. у відшкодування сплаченого судового збору.

В обґрунтування позову вказувала, що 04 червня 2015 року приблизно о 16-30 год. на автобусній зупинці «1000 дрібниць» сталася дорожньо-транспортна пригода за участю маршрутного автобусу «Богдан А - 09202» № НОМЕР_1, яким керував водій ОСОБА_5

ОСОБА_5, керуючи маршрутним автобусом, зупинився на зупинці «1000 дрібниць» та відкрив двері транспортного засобу для висадки пасажирів. Далі водій, не закривши двері, почав рух автобусу, внаслідок чого пасажир ОСОБА_4, яка виходила з салону вказаного автобусу, випала з нього на проїжджу частину дороги.

Внаслідок цього позивачу були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді забиття мяких тканей потиличної частини та струсу головного мозку. У звязку з отриманою травмою позивач понесла матеріальні збитки на лікування. Також травма позивача нанесла їй моральну шкоду, яка виразилася у сильному душевному стражданні та хвилюванні через безпорадність у звязку із станом здоровя, постійному головному болю.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 липня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ПП «Н-Транс», ОСОБА_6 «Страхова компанія «Перша», третя особа: ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задоволено частково.

Стягнуто з ПП «Н-Транс» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 6000,00 грн., матеріальну шкоду у розмірі 936,60грн., а всього стягнуто 6936,60 грн.

У задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

Зобовязано Управління Державної казначейської служби України у місті Маріуполі Донецької області повернути ОСОБА_4 сплачений нею судовий збір у розмірі 731,60 грн.

Стягнуто з ПП «Н-Транс» на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 779,52 грн.

Не погоджуючись з даним рішенням, відповідач ПП «Н-Транс» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції безпідставно надав преюдиційне значення постанові про закриття кримінального провадження від 28 вересня 2015 року слідчого ОВС відділу розслідування ДТП СУ ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_7 та постанові Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2016 року та дійшов до необґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні 04 липня 2015 року ДТП, в результаті якої була травмована позивач, оскільки зазначені документи мають суперечливі відомості щодо місця, часу події та причини падіння позивача. Також не встановлений судом причинний зв'язок між ДТП та саме травмуванням позивача, вина ОСОБА_5 не є доведеною.

Судом першої інстанції проігноровані доводи ОСОБА_5 щодо відсутності ДТП, а відповідно і його вини, оскільки на час вказаний позивачем, водій взагалі був відсутній на лінії з причин поломки автобусу та перевезення пасажирів не здійснював.

Суд першої інстанції прийшов до необґрунтованого висновку щодо відсутності підстав стягнення матеріальної, моральної шкоди з ОСОБА_6 «Страхова компанія «Перша», оскільки позивач просила стягнути шкоду саме в солідарному порядку з відповідачів.

Судом першої інстанції неправильно обчислена матеріальна та моральна шкода, оскільки при обчисленні матеріальної шкоди до неї були включені витрати ОСОБА_4 на придбання медичних препаратів без надання відомостей про те, що саме ці препарати були використані позивачем для надання медичної допомоги з причин отримання нею 04 липня 2015 року травм та без надання доказів того, що саме позивач придбала їх за власні кошти. Визначений судом розмір моральної шкоди є надто завеликим та не відповідає принципам розумності та справедливості.

Відповідно до положень ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності представника відповідача ОСОБА_6 «СК «Перша» та третьої особи ОСОБА_5, які належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду, про що свідчить запис в книзі телефонограм апеляційного суду за №№ 2269, 2270 (т.2 а.с. 110, 111). Від відповідача ОСОБА_6 «СК «Перша» надійшла заява про розгляд справи без участі їх представника (т.2 а.с.113 - 115).

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ПП «Н-Транс» ОСОБА_8, який підтримав доводи апеляційної скарги, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову позивачу у задоволенні позову, заперечення ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_9, які просили апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000546 по факту ДТП, що мало місце 04.07.2015 року з участю водія ОСОБА_5, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції вважав доведеним вину ОСОБА_5 у скоєнні ДТП, внаслідок якого було травмовано ОСОБА_4

Стягуючи майнову шкоду з ПП «Н-ТРАНС», суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідач ПП «Н-Транс», як власник транспортного засобу автобуса марки «Богдан А09202», реєстраційний номер НОМЕР_2, та працівником якого на момент ДТП був водій ОСОБА_5, повинен відшкодувати завдану позивачці матеріальну та моральну шкоду, оскільки до нього позивачка висунула свої позовні вимоги.

Стягуючи моральну шкоду, дотримуючись принципів розумності, зваженості та доведеності, суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги позивачки щодо стягнення з ПП «Н-Транс», як власника транспортного засобу, моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в розмірі 6000,00 грн., а в інший частині у задоволені позову слід відмовити у зв'язку з недоведеністю.

З таким висновком колегія суддів не може не погодитись виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САК №872149, ПП «Н-Транс» є власником автобуса «Богдан А09202», реєстраційний номер НОМЕР_3 (т.2 а.с.116).

Постановою старшого слідчого в ОСВ відділу з розслідування ДТП ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_7 від 28 вересня 2015 року, кримінальне провадження № 0000546, внесене в ЄРДР 05 липня 2015 року, закрите на підставі на підставі ст.284 ч.1 п.2 КПК України за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. Підставою закриття вказаного кримінального провадження стала наявність у ОСОБА_4 тілесних ушкоджень які по ступеню тяжкості відносяться до легких, в той час, як для складу правопорушення передбаченого ст. 286 КК України, необхідна наявність у потерпілого середньої тяжкості тілесних ушкоджень або більш тяжких наслідків (т.1 а.с.13).

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 20 жовтня 2015 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_5 за ст.124 КУпАП на підставі п.1 ст. 247 КУпАП. Постанова мотивована тим, що такої ознаки, як отримання тілесних ушкоджень потерпілим, не передбачено санкцією ст.124 КУпАП з огляду на відсутність даних про механічні ушкодження транспортних засобів (т. 1 а.с.59).

Постановою ПС2 № 359346 від 03 березня 2016 року ОСОБА_5 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 125 КУпАП та застосоване адміністративне стягнення у вигляді попередження.

Згідно зазначеної постанови, ОСОБА_5, керуючи автобусом «Богдан» А9209, що належить приватному підприємству «Н-ТРАНС», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, 04 липня 2015 року о 16 годин 30 хвилин в Жовтневому районі міста Маріуполя на зупинці «1000 дрібниць» по пр. Леніна, перед початком руху не переконався у безпеці свого руху і розпочав рух до повного зачинення дверей, у разі чого пасажир ОСОБА_4 впала на проїжджу частину і її травмовано, чим було порушено п.п.10.1; 21.4 Правил дорожнього руху України (т.1 а.с.113).

Постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року, скасовано постанову серії ПС2 № 359346 винесену 03 березня 2016 року старшим інспектором Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_10 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_5 за ст. 125 КУпАП у вигляді попередження.

Постанова серії ПС2 № 359346 від 03 березня 2016 року скасовано через порушення строків притягнення особи до адміністративної відповідальності на підставі ст.. 38, п.7 ст. 247 КУпАП України ( т.1 а.с.201-204, т.2 а.с. 15 ).

Скасовуючи наведену вище постанову, суд дійшов висновку, що аналіз наявних доказів виключає будь-які сумніви, щодо подій ДТП, яка мала місце 04 липня 2015 року за участю водія ОСОБА_5, в результаті якого була травмована ОСОБА_4 , так і доведеності його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 125 КУпАП, при встановлених в постанові серії ПС 2 № 359346 від 03 березня 2016 року обставинах.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК.

Зважаючи на вищенаведені положення закону та розяснення до них, факт наявності вини ОСОБА_5 у скоєнні ДТП 04 липня 2015 року, внаслідок якого постраждала позивач, вважається встановленим та не потребує доказування, оскільки зазначене встановлене як постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2016 року, залишеною без змін ухвалою Донецького апеляційного адміністративного суду від 05 липня 2017 року, що набрали законної сили так і постановою старшого слідчого в ОСВ відділу з розслідування ДТП ГУМВС України в Донецькій області ОСОБА_7 від 28 вересня 2015 року про закриття кримінального провадження за відсутністю в діях ОСОБА_5 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України.

З огляду на наведене вище колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги щодо відсутності події ДТП за участю автобуса під керуванням ОСОБА_5 з посиланням на відсутність автобуса на лінії з причин поломки автобуса.

Відповідачем ПП «Н-Транс» не надано належних, допустимих доказів, які б підтверджували доводи апеляційної скарги щодо відсутності події ДТП, яка сталася 4 липня 2015 року приблизно о 16 годині 30 хвилин за участю автобуса «Богдан 09202», державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_5, внаслідок чого була травмована ОСОБА_4, а також щодо відсутності вини ОСОБА_5 у скоєнні даної дорожньо-транспортної пригоди.

В апеляційному суді представник ПП «Н-Транс» не спростував пояснення ОСОБА_5 даними в кримінальному провадженні, дослідженими апеляційним судом, де останній пояснював, що 4 липня 2015 року він з рейсу не зїжджав, і що речі ОСОБА_4 залишились в автобусі під його керуванням, про що йому повідомили одразу після відправлення від зупинки громадського транспорту «1000 дрібниць» в м. Маріуполі (т.2 а.с. 117 120).

Ті обставини, що швидка медична допомога ОСОБА_4 викликалась у більш пізній час, ніж у час, зазначений позивачем щодо обставин отримання травми, а також у наведених вище постановах про закриття кримінального провадження та про притягнення ОСОБА_5 до адміністративної відповідальності, і до чергової частини Маріупольського училища міліції, також не приводять колегію суддів до висновку щодо відсутності вказаної події ДТП (т.2 а.с. 122- 123).

З пояснень ОСОБА_4 в апеляційному суді вбачається, що після випадіння з автобусу на зупинці громадського транспорту «1000 дрібниць» вона, з метою надання їй медичної допомоги, направилась до МЛ № 3, яка знаходилась на невеликій відстані від вказаного місця. Не отримав там допомоги, вона направляючись додому, прийняв Маріупольське училище міліції за відділення міліції, вирішила звернутися до цієї установи із заявою про отримання травми. Пояснила також, що вказувала приблизну годину ДТП та отримання травми, враховуючи свій вік та стан здоровя.

Більш того, як встановлено постановою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 18 листопада 2016 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_5 до інспектора Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області ОСОБА_10 та Маріупольського ВП ГУНП в Донецькій області (справа № 265/1442/16-а) часом ДТП, яка сталося 4 липня 2015 року за участю водія ОСОБА_5 та в результаті якої було травмовано ОСОБА_4 є часові проміжки з 16-47 годин до 17-15 годин.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав доведеною вину ОСОБА_5 у скоєнні ДТП, внаслідок якого постраждала позивач, а тому доводи апеляційної скарги щодо безпідставного надання преюдиційного значення постанові Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 18 листопада 2016 року не знаходять свого підтвердження та спростовуються викладеним вище.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Як вбачається з матеріалів справи, позивачу зазначеним ДТП були завдані тілесні ушкодження, у звязку з чим остання була вимушена звернутися за медичною допомогою.

На своє лікування позивач витратила 939,60 грн., що підтверджується чеками з аптек (т.1 а.с.6) та узгоджується з призначенням медичних препаратів лікарем Комунального закладу «Первинної медико-санітарної допомоги №2 м. Маріуполя» (а.с. 9 -10).

Зазначене спростовує доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості стягнення та розміру матеріальної шкоди з відповідача.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника.

Підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

Таким чином, враховуючи, що джерело підвищеної небезпеки, а саме транспортний засіб «Богдан А-09202», реєстраційний номер 1560, належить на підставі права власності ПП «Н-Транс», наявність вини водія ОСОБА_5, який знаходився у трудових відносинах з ПП «Н- Транс», що підтвердив в судовому засіданні представник ПП «Н-Транс», а також підстверджується матеріалами справи (т.2 а.с. 121), наявність та підтвердження відповідними доказами факту завдання позивачу матеріальної шкоди у розмірі 939,60 грн., колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, керуючись принципом розумності, зваженості та доведеності, частково задовольнив вимоги про відшкодування моральної шкоди, стягнувши 6000 грн.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до розяснень, що містяться у п. 3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя та при настанні інших негативних наслідків.

Як пояснила позивач, зважаючи на її похилий вік, ДТП вплинуло на стан її здоровя, що призвело до безпорадного стану, постійного хвилювання через це, постійний головний біль, що вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Колегія суддів, зважаючи, що вина водія у скоєнні ДТП встановлена, ОСОБА_4 внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження, проходила курс лікування, перенесла незручності, біль та був порушений звичайний стан життя позивача, приходить до висновку, що у суду були підстави для стягнення з відповідача на користь позивача компенсації моральної шкоди.

Крім того, колегія суддів погоджується з розміром відшкодування моральної шкоди, оскільки суд дотримався вимог, передбачених ст. 23 ЦПК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, дотримався принципу розумності та справедливості, взяв до уваги похилий вік позивача, глибину її страждань та переживань, наявність постійного фізичного болю, безпорадній стан, як наслідок ДТП, а також при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом враховані судом враховані принципи розумності та справедливості.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про відсутність підстав стягнення майнової та моральної шкоди з ОСОБА_6 «Страхова компанія «Перша», оскільки позивач просила стягнути матеріальну та моральну шкоду в солідарному порядку з відповідачів є неспроможними виходячи з наступного.

Позивач неодноразово уточнювала свої позовні вимоги. В останній уточненій позовній заяві від 20 липня 2017 року, позивач просила виключити страхову компанію з числа відповідачів, та стягнути тільки з ПП «Н-Транс» заподіяну їй майнову та моральну шкоду (т.2 а.с. 24).

Відповідно до ст. ст. 14, 16 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

ОСОБА_6 потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована. У разі задоволення такого позову заподіювач шкоди не позбавлений можливості предявити майнові вимоги до страхової компанії, з якою ним укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначене узгоджуються з правовою позицією викладеною у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-2808цс15 від 20 січня 2016 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для застосування.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про відшкодування витрат на правову допомогу та судового збору не оскаржувалось, а тому на виконання вимог положень ст.303 ЦПК України, апеляційним судом не переглядалось.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів приходить до висновку, що, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, дійшов правильного висновку щодо відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Н-Транс» відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 20 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді: Г.Л.Гаврилова

ОСОБА_3