Справа №477/1875/16-ц 19.10.2017 19.10.2017 19.10.2017
Провадження №22-ц/784/2091/17
Головуючий у суді першої інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Шаманської Н.О.,

суддів: Данилової О.О., Лівінського І.В.,

із секретарем судового засідання Тищенком Л.С., Лівшенком О.С.,

за участю: представників позивача ОСОБА_3, ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу садівничого товариства «Пруди»

на рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року по справі за позовом

садівничого товариства «Пруди» (далі - СТ «Пруди»)

до

ОСОБА_5

про поновлення порушених земельних прав,

у с т а н о в и л а:

У жовтні 2016 року СТ «Пруди» звернулося з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що ОСОБА_5 є членом СТ «Пруди» і їй належить земельна ділянка № 366 в цьому товаристві. При встановленні загороджувального паркану своєї земельної ділянки відповідачка самовільно захопила частину землі загального користування, що належить товариству, а також трубопровід, який там проходив.

Посилаючись на те, що встановивши паркан на земельній ділянці загального користування відповідачка чинить перешкоди у користуванні цією земельною ділянкою, позивач, уточнивши позовні вимоги під час судового розгляду, просив усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом покладення на відповідачку обовязку перенесення за власні кошти самовільно встановленого паркану на 50 см вглиб її земельної ділянки.

Рішенням Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року у задоволенні позову СТ «Пруди» відмовлено.

В апеляційній скарзі СТ «Пруди», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило скасувати рішення суду першої інстанції та задовольнити його позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на підставі наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами розмір земельної ділянки загального користування, що належить товариству, яка підлягає звільненню відповідачкою.

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що 16 квітня 2008 року ОСОБА_5 купила у ОСОБА_7 садівничий будинок і земельну ділянку, загальною площею 0,0610 га, виділену для ведення садівництва в СТ «Пруди» під № 366 і є членом цього товариства.

20 березня 2012 року відповідачка отримала державний акт про право приватної власності на земельну ділянку.

Вподальшому , 18 листопада 2014 року ОСОБА_5 продала із цієї ділянки її частину площею 0,035 га, а у її власності залишилася ділянка, площею 0,0259 га, про що їй 29 грудня 2012 року був виданий державний акт серії ЯО № 304069.

Згідно державного акту земельна ділянка, що належить відповідачки має наступні ліній розміри по фасадній лінії (точки А-Б шириною 16 метрів, по правій боковій частині, яка межує з земельною ділянко № 365 (точки А-Г) довжиною 16,2 метри, по задній лінії, яка межує з земельною ділянкою 366-а (точки Г-В) шириною 16 метрів, по лівій боковій частині, яка межує з земельною ділянкою № 367 (точки В.Б.) довжиною 16,2 метри.

З матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка відповідачки огороджена парканом.

Звертаючись до суду за захистом своїх прав, позивач посилався на те, що при встановленні загороджувального паркану своєї земельної ділянки відповідачка самовільно захопила частину землі загального користування, що належить товариству, а також трубопровід, який там проходив.

На підтвердження зазначених обставин позивач надав план визначення меж земельної ділянки № 366 в СТ «Пруди», проведеної інженером землевпрорядником ТОВ «Проектно-вишукувальною фірмою «Лімб», відповідно до якого між площею земельною ділянки відповідно до документації та фактичною площею ділянки, якою користується відповідачка є розбіжності в бік збільшення на 0, 00011 га.

В засіданні судової колегії спеціаліст ТОВ «Проектно-вишукувальної фірми «Лімб» ОСОБА_8 пояснила, що на сьогоднішній день фактичні розміри земельної ділянки, що належить відповідачці не відповідає розмірам, зазначеним в державному акті. Новий паркан встановлений відповідачкою на відстані 0,72 см від раніше встановленого паркану з сітки рабиці.

Відповідачка не заперечувала, що встановила паркан на невеликій відстані від попередньо розташованого паркану в бік загальної дороги, проте це не призвело до порушення прав інших членів товариства.

Як пояснили сторони в засіданні судової колегії, раніше паркан було встановлено за існуючою бетонною опорою, яка проходить по фасадній лінії земельної ділянки. Встановлюючи бетонний паркан, відповідачка розташувала його перед існуючою бетонною опорою в стик з парканом сусідньої земельної ділянки.

Представник позивача пояснив, що внаслідок такого розташування паркану, ширина проїзної частини земельної ділянки загального користування зменшилась. Крім того, водопровідна труба загального користування, яка проходила перед парканом земельної ділянки позивачки, та до якої був вільний доступ, на даний час знаходиться за парканом відповідачки, у звязку з чим вони були змушені прокласти нову водопровідну трубу. Зазначене свідчить про порушення прав позивача .

Враховуючи викладене, представник позивача просив поновити порушене право шляхом відновлення становище, яке існувало раніше, тобто просив перенести паркан на місце розташування попереднього.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування збитків.

Відповідно до п. 2.1 Статуту СТ «Пруди», землі загального користування товариства є його власністю. До земель загального користування Товариства належать земельні ділянки, зайняті захисними смугами, дорогами, проїздами, будівлями і спорудами та іншими обєктами загального користування.

Враховуючи зазначені положення закону та статуту, а також встановлені обставини справи, колегія суддів вважає, що порушене право позивача підлягає відновленню, шляхом покладення на відповідачку обовязку перенести паркан на існуючу бетонну опору, розташовану по фасадній ліній земельної ділянки № 366 в садівничому товаристві «Пруди».

Оскільки суд першої інстанції вирішуючи спір не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та положення закону, та дійшов помилкового висновку про неможливість поновлення порушеного права позивача, то рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрат. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір.

Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну (п. 36 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах).

Отже, оскільки позов СТ «Пруди» задоволено частково, то половина понесених ним судових витрат складає 1083 грн. 50 коп. ( 1379 грн. + 788 грн = 2167 грн./2= 1083 грн. 50 коп..), які підлягають стягненню зі ОСОБА_5 на користь позивача

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу садівничого товариства «Пруди» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду Миколаївської області від 22 серпня 2017 року скасувати та ухвалити нове.

Позов садівничого товариства «Пруди» задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_5 перенести паркан на існуючу бетонну опору, розташовану по фасадній ліній земельної ділянки № 366 в садівничому товаристві «Пруди».

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь СТ «Пруди» 1083 грн. 50 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: О.О. Данилова

ОСОБА_9