Справа № 175/3509/17
Провадження № 2/175/1366/17
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
06 листопада 2017 року сел. Слобожанське
Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Новік Л.М.
за участю секретаря - Єльшиної А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду сел. Слобожанське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Балівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області , ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, -
Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, треті особи: Балівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області, ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, в обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що їй на праві приватної власності належить жилий будинок незакінченого будівництвом АДРЕСА_1 що підтверджується Договором купівлі-продажу незакінченого будівництвом укладеним 25 лютого 2002 року між нею, ОСОБА_1 та ОСОБА_4. Договір купівлі-продажу жилого будинку незакінченого будівництвом посвідчений 25 лютого 2002 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу Кудрявцевою Т.М. та зареєстрований в реєстрі за №238. Окрім цього, йому також належить земельна ділянка на якій розташований жилий будинок загальною площею 0,1294 га в межах та згідно з планом, в тому числі 0,087 га сільськогосподарських угідь, з них 0,0712 га ріллі, 0,0158 га багаторічних насаджень, 0,0424 га під будівлями, лісами та іншими угіддями, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 що також підтверджується Договором купівлі-продажу земельної ділянки укладеного 25 лютого 2002 року. Відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 її колишній чоловік, з яким вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, від якого має сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Сімейно-шлюбні відносини між нею та відповідачем не склалися, тому в 2007 році наш шлюб було розірвано за рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 вересня 2007 року, і саме з цього часу в спірному будинку відповідач не проживає, а тільки зареєстрований, особистих речей відповідача в будинку не має, комунальні послуги відповідач не сплачує, не отримує кореспонденцію. Після розірвання шлюбу, відповідач просив дозволу залишатися зареєстрованим в будинку, бо це було необхідно йому для влаштування на хорошу роботу. Вона пожаліла колишнього чоловіка, та не наполягала на знятті його особи з реєстраційного обліку в своєму будинку. Після розірвання шлюбу їхнє спілкування з ОСОБА_2 повністю припинилося, однак з відповідачем спілкувався їхній спільний син, який бажав спілкуватися з батьком. На даний час ОСОБА_2 не є членом її сім'ї, з лютого 2016 року він взагалі його не бачив. Фактичне місцезнаходження та місце проживання відповідача їй не відоме. Через своїх знайомих вона намагалася дізнатися місце проживання відповідача, але її пошуки не дали результату, ніякі інші заходи мною не вживалися. Реєстрація відповідача у будинку порушує її права на розпорядження житлом, яке перебуває виключно у її користуванні та власності, оскільки вона є єдиним власником. Крім цього, майже з 2007 року по даний час, відповідач не приймає участі в утриманні будинку, не дбає про дане майно та не проводить оплату за комунальні послуги, у зв'язку з чим їй доводиться нести додаткові витрати на утримання своєї власності, всі розрахункові рахунки про сплату комунальних послуг відкриті на її ім'я.
Просить суд визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, що є підставою для зняття з реєстрації за вищевказаною адресою ОСОБА_2 - Балівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області. Стягнути з ОСОБА_2 на її користь судові витрати в сумі 640 грн.
До початку відкритого судового засідання позивач надала заяву в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі не заперечувала проти заочного розгляду справи, просила справу розглянути без її участі.
У відкрите судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явилася з невідомої суду причини, хоча про час і місце судового засідання був повідомлений належним чином.
До початку відкритого судового засідання від представника третьої особи надійшло клопотання про розгляд справи без участі їхнього представника.
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, вирішив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є власником житлового будинку незакінченого будівництва готовністю 68% за адресою: Дніпропетровська область, АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 25.02.2002 року.
В матеріалах справи є довідка видана Балівською сільською радою Дніпровського району Дніпропетровської області від 18 вересня 2017 року №1288, з якої вбачається, що ОСОБА_2 дійсно не проживає за адресою АДРЕСА_2 з лютого 2016 року і по теперішній час комунальні послуги на нього нараховуються однак відповідачем не сплачуються.
Згідно Акту про не проживання від 18 вересня 2017 року № 1289 складеного депутатом Балівської сільської ради ОСОБА_7, встановлено що відповідач в будинку АДРЕСА_1 не проживає, особистих речей не має.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майнам на власний розсуд.
Згідно ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Приписами ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
У відповідності до ст.163 ЖК України у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Як встановлено в судовому засіданні з лютого 2016 року відповідач не проживає в спірному житловому будинку. Відповідач не бере будь-якої участі в утриманні житла, не сплачує за комунальні послуги та втратила будь-який інтерес до даного житла.
У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. Конституція України є нормами прямої дії,які мають найвищу силу.
У відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.1996 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
У відповідності до ст.8 ЦПК України - суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України,застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України.
У відповідності до ст.1 ЗУ «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року,Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», Україна повністю визнає на своїй території дію статті 25 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання компетенції Європейської комісії з прав людини приймати від будь-якої особи, неурядової організації або групи осіб заяви на ім'я Генерального Секретаря Ради Європи про порушення Україною прав, викладених у Конвенції, та статті 46 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року щодо визнання обов'язковою і без укладення спеціальної угоди юрисдикцію Європейського суду з прав людини в усіх питаннях, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції.
П.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України, та ст.2, ч.1 ст.8 ЦПК та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом, а пункт 1 статті 6, стаття 13 Конвенції та стаття 1 Першого протоколу зазначає , що «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів...»
Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.
На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що реєстрацією відповідача в належному позивачу на праві власності житловому будинку порушуються законні права та інтереси позивача, тому зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення позову.
Суд вважає що на підставі ст.88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 64, 72, 156 ЖК України, ст.317, 319,405 ЦК України, ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 80, 88, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги задовольнити.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, таким, що втратив право користування житловим будинком АДРЕСА_1
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ІПН: НОМЕР_2 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 640 (шістсот сорок) грн. 00 коп.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя Л.М. Новік