Справа № 349/932/16-ц
Провадження № 22-ц/779/1272/2017
Головуючий у 1 інстанції Рибій М. Г.
Суддя-доповідач Максюта
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Томин О.О., Горейко М.Д.,

секретаря Мельник О.В.

з участю апелянта та його представника ОСОБА_1, представника Васючинської сільської ради, відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Васючинської сільської ради Рогатинського району, ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Васючинської сільської ради Рогатинського району, ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 на рішення Рогатинського районного суду від 27 червня 2017 року,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2016 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до Васючинської сільської ради про визнання за ним, як спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_5, яка настала 25 травня 1988р., права власності на житловий будинок та господарські будівлі, що знаходяться по вул. Л.Українки, 267 в с. Васючин Рогатинського району (а.с. 2-3). У ході розгляду справи ОСОБА_4 збільшив позовні вимоги та остаточно просив усунути ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6, яка настала 12 лютого 2016 року, та визнати за ним право власності на зазначене домоволодіння як спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_5 В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що відповідно до ст.549 ЦК УРСР прийняв спадщину після смерті матері, яка була власником зазначеного домоволодіння, оскільки фактично вступив в управління та володіння спадковим майном, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів, які б підтверджували право власності матері на нерухоме майно. Інший спадкоємець ОСОБА_6 в період з 25.05.1988 року (день смерті ОСОБА_2Ф.) та на час відкриття спадщини) по 12.02.2016 року (день його смерті) спадщину ОСОБА_5 не приймав та не оформляв у встановленому законом порядку. В частині вимоги про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування після смерті ОСОБА_6 позов обґрунтований тим, що ОСОБА_6 був особою похилого віку, з 2011-2012 років часто хворів, потребував постійної сторонньої допомоги, а ОСОБА_2 (його дочка) хоч і проживала в сусідньому селі Лучинцях, протягом 30 років не визнавала його, не допомагала йому, жодного разу не відвідувала. Доглядом та піклуванням про ОСОБА_6 в межах своїх можливостей займався він сам, його дружина та дочка.

ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до Васючинської сільської ради, ОСОБА_4 про визнання за нею як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6 права власності на зазначений житловий будинок, обґрунтовуючи вимоги тим, що в цьому спірному домоволодінні, яке відносилось до суспільної групи «колгоспний двір», проживали її баба ОСОБА_5 та батько ОСОБА_6. ОСОБА_5 померла 26.05.1988 року і залишила заповіт, згідно з яким все своє майно заповіла ОСОБА_6. Оскільки на момент смерті ОСОБА_5 членами колгоспного двору були тільки вона та ОСОБА_6, то відповідно до ст.563 ЦК УРСР, чинного на той момент, до ОСОБА_6 перейшла частка ОСОБА_5 в майні колгоспного двору і він став його одноосібним власником. ОСОБА_6 помер 12.02.2016р., заповіту не залишив, а тому вона, як спадкоємець за законом першої черги (інший спадкоємець за законом першої черги, її сестра ОСОБА_7 відмовилася від прийняття спадщини на її користь), звернулася із заявою до нотаріуса про оформлення спадщини після смерті ОСОБА_6, однак отримала відмову у вчиненні цієї нотаріальної дії на оформлення частини спадщини, лише щодо будинковолодіння, через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок та господарські будівлі (а.с.88-90, том.1).

Рішенням Рогатинського районного суду від 27 червня 2017 року в позові ОСОБА_4 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 як спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_6, право власності на житловий будинок №267 та господарські будівлі по вул. Л.Українки в с.Васючин Рогатинського району Івано-Франківської області, а саме: житловий будинок (літ. А) загальною площею 51,8 кв. м, в т. ч. житловою площею 37,9 кв. м, стайню (літ. В) площею 51,9 кв.м, літню кухню (літ. Б) площею 31,6 кв. м. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 468,53 грн. судових витрат. Стягнуто з Васючинської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області на користь ОСОБА_2 468,53 грн. судових витрат.

Не погодившись з рішенням суду представник ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається неповне зясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що висновок суду про відсутність у позивача права предявляти вимогу про усунення відповідачки ОСОБА_2 від спадкування після смерті ОСОБА_6, оскільки ним не заявлено позов про одержання права на спадкування, не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ст.ст.1212,1258,1262 ЦК України, так як позивач як рідний брат ОСОБА_6 є спадкоємцем другої черги та вправі звертатись з позовом про усунення ОСОБА_2 від спадкування після смерті її батька ОСОБА_6 При тому законодавством не передбачено обовязку одночасно з подачею позову про усунення від права на спадкування за законом подавати позов про одержання права на спадкування. Щодо ж до посилання суду на ч.2 ст.1259 ЦК України, то нею передбачено лише право фізичної особи спадкоємця наступної черги за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, а не про обовязковість її застосування при усуненні від права на спадкування за законом.

Суд безпідставно виходив з того, що стан померлого ОСОБА_6 не був безпорадним, не прийнявши до уваги те, що ОСОБА_6 з 2011 року хворів важкими хворобами, неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні та потребував стороннього догляду, що підтверджено наявними у матеріалах справи письмовими докази та показань свідків.

Не відповідає дійсності висновок суду, що жоден із досліджених доказів не підтверджує факт проживання ОСОБА_4 у спірному житловому будинку чи володіння ним до моменту смерті ОСОБА_6 ОСОБА_8 обставина підтверджується показами свідків та копією довідки виконавчого комітету Васючинської сільської ради від 29.02.2016 року, про те, що ОСОБА_4 похоронив свого брата за власні кошти та, що вони проживали разом, вели спільне господарство, яку суд не врахував при постановленні рішення. Апелянт не погоджується і з висновком суду щодо надання ОСОБА_6 земельної ділянки для будівництва жилого будинку та господарських будівель, що підтверджується записами в погосподарських книгах, оскільки жодних рішень органом місцевого самоврядування з даного приводу не приймалося та державних актів не видавалося. Також не відповідає дійсності висновок суду про те, що ОСОБА_2 прийняла спадщину ОСОБА_6 за законом на вказану земельну ділянку, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину, оскільки таке свідоцтво стосується земельних паїв ОСОБА_6

Безпідставним є висновок суду про те, що ОСОБА_6 був власником спірного будинку, оскільки будівництво житлового будинку здійснювалося всією родиною ОСОБА_6 та було завершено у 1992 році і єдиним спадкоємцем та особою, яка має право на вказаний вище будинок є позивач. Жодних документів, які б свідчили про введення будинку в експлуатацію чи оформлення на нього правовстановлюючих документів на імя ОСОБА_6 суду не надано.

Просив рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задовольнити. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити. Судові витрати покласти на ОСОБА_2

Вислухавши апелянта та його представника, представника Васючинської сільської ради, відповідача ОСОБА_2 та її представника, доповідь судді, дослідивши матеріали справи та перевіривши відповідно до ст.303 ЦПК України законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не є необгрунтованою, виходячи з наступного.

В ч. 1 статті 303 ЦПК України зазначено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212, 213 ЦПК України були повно і всебічно дослідженні обставини справи та дана належна оцінка доказам, на які сторони посилалися в суді першої інстанції. Суд правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і застосував закон, який їх регулює.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з положень частини 5 статті 1224, частини 2 статті 1259 ЦК України та відсутності права предявлення вимоги про усунення ОСОБА_9 від спадкування після смерті ОСОБА_6М.(спадкодавець), оскільки позивачем не заявлено позов про одержання права на спадкування. Встановивши, що ОСОБА_6 (спадкодавець) протягом останніх років не перебував у безпорадному стані, дійшов висновку про відсутність факту ухилення ОСОБА_2 від виконання обов'язку щодо утримання ОСОБА_6. В частині відмови у задоволенні позову первісного позивача щодо визнання права власності на спірний будинок. суд виходив з положень ст. 563 ЦК УРСР, встановивши, що спадщина після смерті ОСОБА_9 не відкривалась, ОСОБА_4 не був членом колгоспного двору, тому не набув права на будинок.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2, суд виходив з ст.393 ЦК України, частини 5 ст.1268 ЦК України, встановивши факт прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (власника спірного майна) лише позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_2, дійшов висновку про наявність підстав для визнання права власності на житловий будинок та господарські будівлі в порядку спадкування.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 була матірю ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження ЯЭ № 751717 (а.с.4, том.1).

Зі змісту заповіту від 17.03.1986 року, посвідченого секретарем Васючинської сільської ради народних депутатів, ОСОБА_5 все своє майно заповіла ОСОБА_6 (а.с.40,97 том.1).

Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-НМ № 235209 ОСОБА_5 померла 25 травня 1988 року. (а.с.5, том.1).

Згідно інформації, наданої державним нотаріусом Рогатинської державної нотаріальної контори спадкова справа після смерті ОСОБА_5, яка померла 25 травня 1988р., не заводилася (а.с.223, том 2).

Довідка виконавчого комітету Васючинської сільської ради № 380 від 08.09.2016 свідчить про те, що на день смерті ОСОБА_5 з нею проживав її син ОСОБА_6. Останнє місце проживання померлої ОСОБА_5 було с.Васючин, Рогатинського району, Івано-Франківської області. Заповіт від імені ОСОБА_5 посвідчувався у виконкомі Васючинської сільської ради, не змінений і не скасований (а.с.41, том.1).

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_4 з 28.05.1975 є м. Львів, вул. Кульпарківська, 113, про що свідчать відомості у його паспорті громадянина України (а.с.52, том.1).

З довідки виконавчого комітету Васючинської сільської ради № 109 від 29.02.2016 року вбачається те, що ОСОБА_4 похоронив свого брата ОСОБА_6 за власні кошти та, що вони проживали разом та вели спільне господарство.

Згідно довідки №188 від 25.04.2017р., виданої ОКП «Івано-Франківське обласне бюро технічної інвентаризації», до складу домоволодіння по вул. Л.Українки, 267, в с.Васючин Рогатинського району станом на 25.04.2016 входили: житловий будинок (літ. А), загальною площею 51,8 кв.м.: житловою площею 37,9 кв. м, стайня-стодола (літ. В) площею 51,9 кв. м, літня кухня (літ. Б) площею 31,6 кв. м, ворота (№1). Реєстрація права власності на це домоволодіння в ОКП «Івано-Франківське ОБТІ» не проводилась (а.с.6, 101, том.1)

На підтвердження права власності ОСОБА_5 на спірний житловий будинок та господарські будівлі позивачем ОСОБА_4 надано будівельний паспорт на будівництво господарських будівель літньої кухні в с. Васючин, складений 14 грудня 1987 року, де забудівником зазначено ОСОБА_5 (а.с.15-18, том.1); звернення виконкому Васючинської сільської ради народних депутатів від 06.05.1988 року до начальника Рогатинського МВУ газового господарства про виготовлення технічної документації на газифікацію літньої кухні ОСОБА_5 (а.с.20).

ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_6 та ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_2 серії 1-ЯК № 233682 від 19.07.1968 року (а.с.96, том.1).

ОСОБА_6 помер 12.02.2016 року, про що свідчить свідоцтво про смерть серії 1-НМ № 226163 від 04.03.2016 року (а.с.94, том.2).

Згідно довідки №381 від 08.09.2016 року виконавчого комітету Васючинської сільської ради господарство ОСОБА_6 належало до суспільної групи «колгоспний двір». Станом на 01.07.1990 року в цьому господарстві проживав ОСОБА_6, який помер 12.02.2016 року. З відповіді Васючинської сільської ради від 20.02.2017 року встановлено, що у сільській раді не збереглася погосподарська книга за 1991-1995 р.р., однак із наявної погосподарської книги з 1986р. по 1990 рік встановлено, що у господарстві після смерті ОСОБА_5 залишився проживати ОСОБА_6, суспільна крупа господарства «колгоспна» (а.с. 100, том.1, 95, 138, том.2).

Згідно заяви від 21.06.2016 року №152 ОСОБА_7 відмовилася від прийняття спадщини свого батька, ОСОБА_6, на користь ОСОБА_2 (а.с.98, том.1)

Із матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_2, як спадкоємець першої черги майна ОСОБА_6, отримала три свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 16.08.2016 приватним нотаріусом Рогатинського районного нотаріального округу ОСОБА_10, на земельні ділянки для ведення сільськогосподарського виробництва. Постановою приватного нотаріуса Рогатинського районного нотаріального округу від 21.09.2016 № 288/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з відсутністю правовстановлюючого документа на вищезазначене домоволодіння (а.с.198-221, том 2).

Зареєстрованим місцем проживання ОСОБА_2 є с. Лучинці, Рогатинського району (а.с.92).

З медичної карти № 1940/2011 вбачається, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлено діагноз - лівобічна пахвинна грижа. Госпіталізований 22.03.2011, виписаний 27.04.2011 року (а.с.222-246, том 1); згідно інформації у медичній карті № 2 6420/1419 встановлено діагноз - ускладнена катаракта обох очей. Госпіталізований 29.10.2013, виписаний 01.11.2013 (а.с.67-81, том.2).

Протокол патологоанатомічного дослідження № 133 від 13.02.2016р. свідчить про заключний клінічний діагноз ОСОБА_6: раптова смерть.

Правовідносини в частині спору про усунення відповідача ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті її батька ОСОБА_6 регулюються положеннями ч. 5 ст. 1224 ЦК України.

Спадкування після смерті ОСОБА_6 здійснюється за законом у звязку із відсутністю заповіту, що не оспорюється сторонами у судовому засіданні, тому право на спадкування за законом в силу положень частини 2 статті 1223 ЦК України одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України, а також спадкоємці за правом представлення відповідно до ст. 1266 ЦК України.

За змістом частини 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих судам у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року N 7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Так, для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином, лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Позивач (апелянт) у своєму позові посилається на те, що померлий ОСОБА_6 страждав різними захворюваннями, у звязку з чим перебував у безпорадному стані, потребував допомоги спадкоємця. Яка її не надавала. На підтвердження цих обставин надав медичну документацію, яка свідчить про захворювання спадкодавця ОСОБА_6, звертаючи увагу, що він проживав разом із спадкодавцем тривалий час, здійснював постійний догляд, а у наступному і поховання ОСОБА_6

Проте подані суду докази безспірно не підтверджують факт перебування спадкодавця в безпорадному стані, оскільки не містять відомостей про такий стан і у чому він виражався, потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача, а також умисного ухилення відповідача від обов'язку надання спадкодавцеві допомоги.

Крім того, суд правильно зауважив, що позивач не заявив про своє справо на спадщину як спадкоємець за законом другої черги після смерті ОСОБА_6, тому його цивільне право на спадкування не порушено.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для усунення від права на спадкування ОСОБА_2

Що ж стосується первісного позову ОСОБА_11 про визнання права власності за ним на спірний будинок після смерті його матері ОСОБА_5, то слід виходити з наступного.

За змістом пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У абзаці 2 та 3 пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» розяснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

У статті 548 ЦК УРСР 1963 року, який діяв до 1 січня 2004 року, передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Виходячи із змісту ч.1 та 2 ст.549 ЦК України для визнання факту прийняття спадкоємцем спадщини необхідне було вчинення однієї з наступних дій: фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном або подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину.

У цих випадках, якщо спадкове майно було прийняте іншими спадкоємцями або перейшло до держави, спадкоємцеві, що пропустив зазначений строк, передається лише те з належного йому майна, яке збереглося в натурі, а також кошти, виручені від реалізації решти належного йому майна.

В силу ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 померла 25 травня 1988 року, з дня її смерті відкрилася спадщина. З цього дня і на протязі шести місяців позивач повинен був вчинити одну з дій, яка б свідчила про прийняття спадщини: фактично вступити в управління або володіння спадковим майном або подати державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

За змістом статті 563 ЦК УРСР в разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається.

Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу.

Особисте майно членів колгоспного двору після їх смерті переходить до спадкоємців на загальних підставах.

Правила цієї статті застосовуються також при спадкоємстві майна в господарстві громадян, які займаються індивідуальною трудовою діяльністю в сільському господарстві.

Оскільки спадщина відкрилася і строк на її прийняття закінчився до вступу у дію ЦК України, то суд вірно застосував до спірних правовідносин норми ЦК УРСР 1963 року.

Виходячи із аналізу норм цивільного законодавства, яке діяло на час смерті ОСОБА_9 (25.05.1988р.) позивач, маючи наміри на спадкування майна після смерті своєї матері, не погоджуючись про приналежність господарства до суспільної групи «колгоспний двір», повинен був прийняти спадщину протягом шести місяців з дня відкриття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном або подання державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини.

Жодних доказів про вчинення таких дій апелянт не представив ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що на момент смерті разом із померлою ОСОБА_9 однією сімєю проживав її інший син ОСОБА_6, на ім»я якого вона залишила заповіт, що свідчить про вступ ним у володіння її майном, зокрема і особистим.

Відомості у погосподарській книзі за 1986-1990р. (на момент смерті ОСОБА_2М.) свідчать про приналежність господарства до суспільної групи «колгоспний двір» (а.с.95 том 2), тому суд дійшов правильного висновку, що спадщина на земельну ділянку та нерухоме майно після смерті ОСОБА_9 не відкривалася, так як у господарстві залишався член колгоспного двору ОСОБА_6.

Доказів про те, що ОСОБА_4 був членом колгоспного двору матеріали справи не містять.

Жодного значення для вирішення цього спору про право на спадщину після смерті ОСОБА_9 не мають факти проведення технічної інвентаризації та виготовлення технічного паспорта на обєкт нерухомого майна по вул. Л.Українки, 267 в с.Васючин, Рогатинського району на замовлення апелянта, складання акту № НОМЕР_1 розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін від 16.08.2016 оператором ГРМ - Рогатинським відділенням Галицького УЕГГ та ОСОБА_4 (а.с.21, том.1), оплата ОСОБА_4 за користування газом за квітень-травень 2016 року (а.с.22, том.1), а також і надання дозволу на складання технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в с.Васючин по вул. Л.Українки,267, з метою передачі у власність для обслуговування житлового будинку господарських будівель та ведення особистого селянського господарства ОСОБА_4 згідно рішення Васючинської сільської ради від 24.06.2016 року (а.с.8, том.1), оскільки ОСОБА_4 не прийняв на спадщину після смерті ОСОБА_9 у визначений законом строк.

Не є допустимим доказом колективна заява (а.с.111, том.1) з огляду на положення частини 2 статті 59 ЦПК України, відповідно до якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Обставини справи, які викладені у заяві, мають бути підтверджені показаннями свідків. Судом першої інстанції свідки допитані і їх показанням надана належна оцінка.

Судом правильно застосовано норми матеріального права в частині задоволення зустрічного позову, який стосується спадкування після смерті ОСОБА_6.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Рідні брати спадкодавця мають право на спадкування у другу чергу спадкоємців за законом (ст.1262 ЦК України).

В силу ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст. 1259 цього Кодексу.

Враховуючи ті обставини, що спадкодавець ОСОБА_6 набув права на будинок по вул. Л.Українки,267 в с.Васючин, після його смерті відкрилася спадщина і єдиним спадкоємцем першої черги є його дочка ОСОБА_2, яка прийняла спадщину в установлений законом строк з дотриманням встановленого порядку, відсутні підстави для її усунення від права на спадкування і постановою нотаріуса відмовлено у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на будинок, тому судом вірно задоволено її зустрічний позов.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні, а тому відхиляє апеляційну скаргу і залишає судове рішення без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Рогатинського районного суду від 27 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_12

ОСОБА_13