Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/2856/15-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 27 Доповідач Борисюк Р. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

з участю секретаря

судового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Бердичівський мясокомбінат» про визнання договору поруки припиненим,

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_4 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 травня 2017 року,

встановила:

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі Банк) в особі уповноваженої особи фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку звернулось з даним позовом та з урахуванням зменшення розміру позовних вимог, остаточно просило стягнути з відповідача на користь банку заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 129 від 25 липня 2007 року в сумі 2 395 455 грн. 07 коп. та вирішити питання стосовно судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог Банк зазначав, що 25 липня 2007 року між АБ «Енергобанк», правонаступником якого є ПАТ «Енергобанк» та ВАТ «Бердичівський мясокомбінат», правонаступником якого є ПАТ «Бердичівський мясокомбінат», було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 129, згідно якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 2 500 000 гривень на строк з 25.07.2007 року по 24.07.2010 року включно, для ведення поточної господарської діяльності.

В період з 01.07.2008 року по 09.12.2014 року між Банком та позичальником були підписані додаткові договори про внесення змін до договору на відкриття кредитної лінії.

З метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором, 23 грудня 2010 року між Банком та ОСОБА_2 укладено договір поруки, за умовами якого останній поручився за виконання зобовязань за кредитним договором у повному обсязі.

Відповідач не виконав умови укладеного кредитного договору, у звязку з чим станом на 10.02.2015 року утворилась заборгованість у сумі 2 395 455 грн. 07 коп., яка складається із: - заборгованості за основним боргом у сумі 1826686 грн. 71 коп., заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 568768 грн. 36 коп.

У лютому 2016 року представник ОСОБА_2 адвокат ОСОБА_5 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила визнати поруку припиненою згідно договору поруки б/н від 23 грудня 2010 року.

В обґрунтування позовних вимог представник зазначала, що 25.07.2007 року між АБ «Енергобанк», правонаступником якого є ПАТ «Енергобанк», та ВАТ «Бердичівський мясокомбінат», правонаступником якого є ПАТ «Бердичівський мясокомбінат», був укладений договір про відкриття кредитної лінії № 129, згідно якого банк відкриває позичальнику відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 2 500 000 гривень на строк з 25.07.2007 року по 24.07.2010 року включно, для ведення поточної господарської діяльності. В забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором 23 грудня 2010 року між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого останній поручився за виконання зобовязань за кредитним договором у повному обсязі. Банк не предявив до нього вимоги впродовж шести місяців з дня виникнення права на предявлення такої вимоги (факт несплати третьою особою чергового платежу, який мав бути вчинений 23.01.2015 року), а тому у відповідності ч. 4 ст. 559 ЦК України з 24.07.2015 року порука є припиненою.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15 травня 2017 року у задоволенні позову ПАТ «Енергобанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_2В задоволено. Визнано поруку останнього за договором поруки від 23.12.2010 року припиненою. Стягнуто з ПАТ «Енергобанк» на користь ОСОБА_2 551 грн. 20 коп. понесених витрат по сплаті судового збору.

Не погоджуючись із судовим рішенням ПАТ «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_4 подало апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення первісного позову та про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт посилається на те, що оскаржуване рішення ухвалене без повного, всебічного та обєктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів та з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що рішенням Господарського суду Житомирської області від 19.10.2016 року у справі № 906/1312/15 про стягнення з ПАТ «Бердичівський мясокомбінат» на користь ПАТ «Енергобанк» заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 129 від 25.07.2007 року не виконано, а тому подання кредитором позову до боржника не є перешкодою для подання позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашено.

Посилається також на те, що пунктом 5 договору № 129/15 від 09.12.2014 року про внесення змін і доповнень до кредитного договору, сторони дійшли згоди перенести строк оплати пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 24.10.2014 року до дати укладання цього договору. Таким чином, вважає, що в даному випадку не збільшився розмір існуючої неустойки або період її нарахування, що могло б призвести до збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання. Установлення без згоди поручителя додатковими угодами до кредитних договорів умов щодо сплати додаткових платежів комісій за пролонгацію кредитних договорів та внесення змін до них, не є підставою для припинення поруки, з огляду на те, що комісійна винагорода не вважається борговою сумою, оскільки була сплачена позичальником уже під час підписання відповідних додаткових угод, а тому не призводить до збільшення відповідальності поручителів. Крім того, позовні вимоги банку були предявлені 31 серпня 2015 року, тобто в межах строку, передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із таких підстав.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обовязків є договір та інші правочини.

Як вбачається з матеріалів та встановлено судом, 25 липня 2007 року між АБ «Енергобанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Енергобанк» (далі «Банк») та ВАТ «Бердичівський мясокомбінат», правонаступником якого є ПАТ «Бердичівський м'ясокомбінат» (далі - «Позичальник»), був укладений договір на відкриття кредитної лінії № 129 (далі - Кредитний договір), згідно якого останньому відкрито відновлювальну відкличну кредитну лінію в сумі 2 500 000 грн. 00 коп. на строк по 24 липня 2010 року включно, для ведення поточної господарської діяльності (том 1 а.с.10-11).

В період з 01 липня 2008 року по 09 грудня 2014 року між Банком та ВАТ «Бердичівський мясокомбінат» були підписані додаткові договори від 01.07.2008 р., від 16.03.2009 р., від 15.02.2010 р., від 26.03.2010 р., від 27.12.2010 р., № 129/6 від 16.02.2011 р., № 129/7 від 09.06.2011 р., № 129/8 від 05.04.2012р., № 129/9 від 26.12.2012 р., № 129/10 від 29.03.2013 р., № 129/11 від 07.11.2013 р., № 129/11-1 від 07.11.2013 р., № 129/12 від 13.03.2014 р., № 129/13 від 03.04.2014 р., № 129/13 від 07.05.2014 р., № 129/14 від 09.07.2014 р., № 129/15 від 09.12.2014 р. про внесення змін до договору на відкриття кредитної лінії № 129 від 25 липня 2007 року (том 1 а.с.12-35).

23 грудня 2010 року з метою забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого останній поручився за виконання зобовязань за кредитним договором у повному обсязі (том 1 а.с. 36-37).

09 червня 2011 року, 05 квітня 2012 року, 26 грудня 2012 року, 07 листопада 2013 року, 09 грудня 2014 року між Банком та ОСОБА_2 були укладені договори про внесення змін та доповнень до вищевказаного договору поруки (том 1 а.с. 38, 39-40, 41-42, 43-44, 45-46).

Відповідно розрахунку заборгованості за кредитним договором станом на 10 лютого 2016 року заборгованість складає 2 395 455 грн. 07 коп. (том 1 а.с. 228-241).

За приписами статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Згідно статті 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст.530 ЦК України).

Стаття 1050 ЦК України передбачає наслідки прострочення позичальником повернення позики.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Господарського суду Житомирської області від 19 жовтня 2016 року у справі № 906/1312/158 за позовом ПАТ «Енергобанк» до ПАТ "Бердичівський м'ясокомбінат" стягнуто з останнього 1826686 грн. 71 коп. - основного боргу та 568768 грн. 36 коп. - відсотків за користування кредитом (том 2 а.с. 20-23).

Відповідно виданого 10 листопада 2016 року наказу Господарського суду Житомирської області № 906/1312/15 стягнуто з ПАТ "Бердичівський м'ясокомбінат" на користь ПАТ «Енергобанк» 1826686 грн. 71 коп. основного боргу та 568768 грн. 36 коп. відсотків за користування кредитом (том 2 а.с. 53)

Постановою відділу Бердичівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 16 січня 2017 року відкрито виконавче провадження за № 53244463 на підставі вищевказаного наказу (том 2 а.с. 54).

Відповідно постанови про прийняття виконавчого провадження від 23 березня 2017 року дане виконавче провадження № 53244463 передано до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області (том 2 а.с. 55).

Статтею 553 ЦК України передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Частиною 1 статті 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина 2 статті 554 ЦК України).

Відповідно частини 1 статті 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Таким чином, аналіз вищевказаних норм не передбачає обовязкової процесуальної співучасті, передбачає право Банку звернутися до суду із позовом до кожного з боржників окремо.

Разом з тим, предметом спору є різні самостійні договірні відносини, а саме між кредитором і боржником за кредитним договором та між кредитором і поручителем за договором поруки.

Пунктом 4.1.5. Постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 24.11.2014 року № 1 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів» передбачено, що у розгляді справ за окремими позовами до боржника та поручителя як солідарних боржників необхідно виходити з того, що чинне законодавство (частина перша статті 598, статті 599 - 601, 604 - 609 ЦК України) не пов'язує припинення зобов'язання з прийняттям судового рішення. Наявність судового рішення або виконавчого напису нотаріуса про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов'язань боржника та не виключає його відповідальності за порушення строків розрахунків. Тому подання кредитором позову до боржника не є перешкодою для подання позову про стягнення заборгованості з поручителя за тим самим договором кредиту, якщо на час розгляду справи заборгованість за кредитом не погашено.

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо відмови у задоволені позову ПАТ «Енергобанк» з посиланням на те, що основна заборгованість перед Банком була вже стягнута згідно рішення Господарського суду Житомирської області від 19 жовтня 2016 року, є помилковим.

У відповідності частини 1 статті 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Пунктом 1.2.Договору поруки, із врахуванням змін, які внесені договором про внесення змін та доповнень, передбачено, що поручитель на добровільних засадах бере на себе зобовязання перед кредитором зі всіма змінами та доповненнями до нього, а боржник зобовязаний повернути надані кредитні кошти в строк, передбачений основним зобовязанням, своєчасно сплачувати комісії, відсотки за користування кредитними коштами, штрафні санкції, здійснювати інші платежі, передбачені основним зобовязанням (том. 1 а.с. 45,46).

Згідно пункту 2.1 договору поруки у випадку невиконання боржником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки (том. 1 а.с. 36-37).

Пунктом 5 договору № 129/15 від 09 грудня 2014 року про внесення змін та доповнень до кредитного договору передбачено, що сторони дійшли згоди перенести строк оплати пені, нарахованої за несвоєчасне виконання зобовязань за період з 24.10.2014 року до дати укладання цього договору на кінець строку дії кредитного договору (том 1 а.с. 34-35).

Отже, з матеріалів справи вбачається, що в даному випадку не відбувалось установлення нової та збільшення розміру існуючої неустойки, та збільшення періоду її нарахування, що могло б призвести до збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання.

Крім того, у квітні 2015 року Банк на адресу ОСОБА_2 направив повідомлення-вимогу щодо повернення повної суми заборгованості за кредитним договором, в якій міститься вимога сплати даної заборгованості у тридцятиденний строк з моменту отримання даної вимоги (том 1 а.с. 111-113).

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 отримав вищевказане повідомлення-вимогу 16 травня 2015 року (том 1 а.с. 115).

Частиною 4 статті 559 ЦК України передбачено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

У Постанові Верховного суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-190цс14, зазначено, що предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за користування кредитом та пені, кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання й був зобовязаний предявити позов до поручителя протягом шести місяців, починаючи від цієї дати. Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі частини другої статті 1050 ЦК України строку виконання основного зобовязання передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню від цієї дати.

Як вбачається з матеріалів справи, Банк направив до суду позов 31 серпня 2015 року (том 1 а.с. 124), отже позовні вимоги були предявлені в межах строку передбаченого частиною 4 статті 559 ЦК України.

Таким чином, у відповідності до положень частини 4 статті 559 ЦК України, підстав вважати, що у спірних правовідносинах порука припинена немає, оскільки позовні вимоги до поручителя були заявлені вчасно.

З огляду на вищевказане, колегія суддів дійшла висновку, рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, відтак у відповідності до п. 4 ст. 309 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення первісного позову та відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «Енергобанк» ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 15 травня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Енергобанк» () заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 129 від 25 липня 2007 року станом на 10.02.2015 у сумі 2 395 455 грн. 07 коп. (два мільйони триста девяносто пять тисяч чотириста пятдесят пять гривень 07 коп.), яка складається із: - 1826 686 грн. 71 коп. заборгованості за кредитом; - 586768 грн. 36 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом, та 4625 грн. 72 коп. судових витрат.

Стягнути із ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід держави 3654 грн. судового збору.

У задоволенні позову представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Енергобанк», третя особа - Публічне акціонерне товариство «Бердичівський мясокомбінат» про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді: