АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/4897/16-ц
Провадження № 22-ц/792/440/17
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Гринчука Р.С.,

суддів: Костенка А.М., Грох Л.М.,

секретар Задвірний В.І.,

з участю апелянта, позивача та його представника,

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої внаслідок затоплення квартири з апеляційного скаргою ОСОБА_2 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року,

встановила:

В лютому 2016 року ОСОБА_3 звернувся в суд з названим позовом, в обґрунтування якого зазначав, що проживає в квартирі №19 за адресою: м. Хмельницький, вул. Львівське шосе, 41, відповідач проживає над його квартирою, в квартирі №23.

27 жовтня 2015 року з вини ОСОБА_2 сталося затоплення його квартири, в звязку з чим завдано майнової та моральної шкоди.

Добровільно відшкодувати завдану шкоду відповідач відмовився, що змусило його звернутися до суду з позовом про стягнення 50 000 грн. майнової шкоди і 5 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 майнову шкоду в розмірі 4005 грн., моральну шкоду в розмірі 2000 грн., всього 6005 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 551,20 грн. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з рішенням суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

На його думку, позивачем не доведено, що саме дії відповідача призвели до затоплення квартири. Зазначає, що його квартиру теж було затоплено, а представники ЖЕКу не оглянули квартири, які знаходяться поверхом вище. Крім того, в акті комісії ЖЕК причину залиття квартири ОСОБА_3 зазначено як ймовірну, тобто, той факт, що залиття квартири сталось через користування ОСОБА_2 несправними сантехнічними приладами, є припущенням. Стверджує, що в матеріалах справи відсутні докази вартості необхідних ремонтних робіт, акт складений з порушеннями, оскільки при цьому не були присутні всі заінтересовані особи, не було проведено належного зясування причин залиття. Крім того, суд обмежив його право на доказування, розглянувши справу без його участі, в той час як він не мав можливості зявитися в суд з поважних причин.

В суді апелянт ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав.

Позивач ОСОБА_3 в судовому засіданні проти апеляційної скарги за перечив та підтримав рішення суду.

Заслухавши сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що пошкодження квартири позивача внаслідок потрапляння води сталося через неналежне утримання сантехнічних систем централізованого опалення у квартирі АДРЕСА_1 М.І., що підтверджується даними акту комісії ЖЕК №3 від 27.10.2015 року. В обґрунтування розміру майнового відшкодування суд посилався на довідку про нанесення збитків в результаті затоплення квартири, складену атестованим інженером технічного нагляду Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства ОСОБА_4

Згідно з п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 року, № 76 у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частинами 1-3 статті 212 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїми внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден дока не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність майнової шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою й протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Наведена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 лютого 2014 року у справі N 6-168цс13.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, наведеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі N 6-183цс14, законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Отже, тягар доказування відсутності вини у заподіянні шкоди лежить на відповідачі.

В Акті про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 27 жовтня 2015 року, складеного комісією ЖЕК №3 (а.с.4), було зафіксовано факт залиття квартири позивача, описано його наслідки, зазначено, що власник квартири №23, яка знаходиться поверхом вище, не надав доступу до його квартири. В Акті вказано, що ймовірно причиною залиття є користування несправними сантехнічними приладами, відповідальність за нанесені збитки в результаті залиття квартири №19 несе власник квартири №23 ОСОБА_2, який не надав доступу до огляду сантехнічного обладнання в квартирі та ліквідації протікання.

Розмір матеріальної шкоди підтверджується довідкою атестованого інженера технічного нагляду Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства ОСОБА_4, в якій визначено орієнтовну вартість необхідних ремонтних робіт. Перелік ремонтних робіт узгоджується з даними Акту щодо виявлених пошкоджень. Будь-яких інших доказів щодо визначення розміру матеріальної шкоди відповідачем не надано, клопотання про призначення експертизи ним не заявлялось.

ОСОБА_2 в судові засідання суду першої інстанції не зявився жодного разу, хоча про слухання справи повідомлявся належним чином (про судове засідання 02 липня 2016 року розписка, а.с. 30; судове засідання 22 листопада 2016 року - рекомендоване повідомлення, а.с. 67; судове засідання 13 грудня 2016 року - довідка про отримання телефонограми, а.с. 65, заява про відкладення, а.с.69), повноважного представника для участі у справі не направив. Судові повістки надсилались за адресою його місця проживання, однак повертались за закінченням терміну зберігання.

Справа розглядалась судом неодноразово, ухвалювалось заочне рішення. В заяві про скасування заочного рішення ОСОБА_2 зазначив, що його вини у затопленні немає, так як його квартира та інші також були затоплені і причина полягала в тому, що на стояку, який знаходиться вище його поверху, була тріщина, тобто стояк був пошкоджений тривалий час. В цій заяві ОСОБА_2 вказав, що даний факт можуть підтвердити свідки, клопотання про допит яких буде заявлено в суді. При цьому ОСОБА_2 прізвища свідків не зазначив, в судові засідання в подальшому не зявлявся, жодних доказів до суду не подавав. Додані до заяви фотографії не є належним доказом залиття квартири відповідача, так як не дозволяють встановити існування самого факту затоплення та часу його здійснення.

За таких обставин доводи апелянта про обмеження його права на подання доказів в суді першої інстанції не можна вважати обґрунтованими.

Перебування ОСОБА_2 у відрядженні в день затоплення квартири не впливає на правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в наступні дні він не був позбавлений можливості допустити працівників ЖЕК №3 для огляду його квартири і встановлення причин затоплення або ініціювати створення компетентної комісії для повторного огляду житлових приміщень та встановлення причин витоку води.

Враховуючи викладене, той факт, що на спростування доказів, наданих позивачем з боку відповідача не було надано суду жодних обєктивних даних, суд дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 4005 грн. у відшкодування матеріальної шкоди.

Що стосується моральної шкоди, то згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Пленум Верховного Суду України в п. 9 Постанови № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розяснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів погоджується з визначеним судом першої інстанції розміром морального відшкодування у 2000 грн., яке здійснено з урахуванням характеру та обсягу душевних страждань позивача, відмови відповідача добровільно відшкодувати завдану шкоду, витрат часу та зусиль позивача для відновлення своїх прав у судовому порядку, з урахуванням засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, рішення по суті справи ухвалено судом з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 грудня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду Р.С. Гринчук

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Доповідач Гринчук Р.С.

Категорія № 30