ВАСИЛЬКІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 362/2617/17
Провадження № 2/362/1822/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 жовтня 2017 року 03 жовтня 2017 року Васильківський міськрайонний суд Київської області в складі головуючого - судді Корнієнка С.В.,

при секретарі Лагуті І.В.,

розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом в якому просив стягнути з Кривов»язенка О.В. на його користь суму матеріального збитку, завданого внаслідок ДТП, в розмірі 106 293, 21 грн., 24 706,79 грн. - моральної шкоди, 2 400, 00 грн. - витрат на авто експертизу, та 1 334, 00 грн. витрат по сплаті судового збору.

Свій позов мотивує тим, що 20 вересня 2016 року о 20 год. 20 хв. в м. Києві по вул. А. Глушкова, поблизу буд. 40, ОСОБА_2 керуючи транспортним засобом «OPEL» державний реєстраційний помер НОМЕР_2, порушивши п. 10.4 та 10.1 Правил дорожнього руху України, скоїв зіткнення з автомобілем марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням якого знаходився ОСОБА_3, який керував ним на законних підставах. Внаслідок цієї дорожньої - транспортної пригоди автомобіль марки «Mercedes-Benz», що належить на праві власності ОСОБА_1 отримав значні механічні пошкодження. Діями Відповідача Позивачу було завдано майнову шкоду у розмірі 106293 гривні 21 копійка, що підтверджується висновком № 528 від 23.09.2016 року експертного автоговарознавчого дослідження автомобіля Позивача.

Разом з цим, Позивачем сплачена вартість експертного автотоварознавчого дослідження 2400 гривень, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера № 125 від 23 вересня 2016 року.

Страхова компанія - Публічне акціонерне товариство «Страхова компанія «Скайд», у якої на момент ДТГІ був застрахований автомобіль Відповідача, з 31 травня 2016 втратила статус асоційованого члена Моторного (транспортного) страхового бюро України та відмовилась від виконання зобов'язань за укладеними раніше договорами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

До сьогоднішнього дня Позивач взагалі не отримав відшкодування зі сторони Відповідача та його страхової компанії, а тому вимушений звернутись до суму з вказаним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав.

Суд, вислухавши сторін по справі, дослідивши письмові матеріали, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Відповідно до змісту ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи, а також шкода завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У відповідності до положень ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеною небезпеки, відшкодовується особою, яка на правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, зокрема, шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).

Статтею 1192 ЦК України визначено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. За ч. 2, ч. 5 вказаної статті, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що право особи на відшкодування заподіяної шкоди за рахунок особи з вини якої її завдано є безумовним й може бути обмежено лише у випадках прямо передбачених законом.

Відповідно до преамбули Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» цей Закон регулює відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України в п. 2 від 27 березня 1992 р. № 6, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суд бере до уваги, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок.

За п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187ЦК України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Відповідно до п. З Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» - «.. Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб».

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В статті 23 ЦК України, зазначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в душевних стражданнях, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням майна і відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Судом встановлено, що постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 09.12.2016 року Кривов»язенка О.В. було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у виді позбавлення права керування транспортним засобами на 1 рік (а.с. 13-15).

Постановою Апеляційного суду міста Києва від 03 квітня 2017 року апеляційну скаргу Кривов»язенка О.В. залишено без задоволення та постанову Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2016 року залишено без змін (а.с. 16-17).

Згідно висновку №528 експертного дослідження від 23 вересня 2016 року розмір матеріального збитку, завданого автобусу «Mercedes Benz Sprinter 308 CDI» днз АВ 3999 ВС становить 106 293,21 грн. (а.с. 23-40), та позивачем було сплачено 2 400, 00 грн. за проведення вказаної експертизи що підтверджується Квитанцією до прибуткового касового ордера №125 (а.с. 41).

Враховуючи, що у судовому засіданні на підставі зібраних по справі доказів установлено, що автомобіль, який належить позивачу на праві власності було пошкоджено внаслідок ДТП, що сталася з вини Кривов»язенка О.В., суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення на користь позивача із відповідача матеріальної шкоди в розмірі 106 293 грн. 21 коп. та витрат на авто експертизу в розмірі 2 400, 00 грн.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати зокрема: у приниженні честі, гідності, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків, а тому суд приходить до висновку щодо часткового задоволення вимоги позивача щодо стягнення з відповідача розміру завданої йому моральної шкоди, а саме вважає за необхідне стягнути з Кривов»язенка О.В. на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000, 00 грн.

Відповідно до ст. 88 ч. 1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, проте при подачі позивачем позову, останнім було не вірно вирахувано суму судового збору, а саме сплачено 1 334,00 грн., проте за подання до суду позову майнового характеру розмір судового збору становить 1% від ціни позову (106 293,21 грн.*1%=1062,93 грн. + 640 грн. (немайнового характеру) = 1702,93 грн.), оскільки позивачем сплачено розмір судового збору в розмірі 1334,00 грн., з відповідача в дохід Держави підлягає стягненню 368,93 грн. (1702,93-1334,00=368,93 грн.) недоплаченого судового збору позивачем.

Керуючись ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1192 ЦК України, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2014 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 57, 58, 60, 61, 88, 209, 212-215, 223, 224-228, 293 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в сумі 106293,21 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., судовий збір в сумі 1334 грн. та судові витрати - 2400 грн., а всього 120027,21 грн.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 368,93 грн. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Васильківський міськрайонний суд Київської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.В. Корнієнко