Справа № 322/899/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року смт. Новомиколаївка

НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

в складі: головуючого судді Шиш А.Б.

при секретарі Вишняк Т.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

представника третьої особи ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Новомиколаївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4 та Новомиколаївська державна нотаріальна контора Запорізької області, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину житлового будинку,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4 та Новомиколаївська державна нотаріальна контора Запорізької області, в якому просила визнати недійсним заповіт, посвідчений та зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій державним нотаріусом Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області 31 серпня 2006 року за № 726, за змістом якого ОСОБА_6 заповідає належне йому майно ОСОБА_7, та визнати за нею право особистої приватної власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого по вул. Войкова, 18 в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, в порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_6, який помер 22 квітня 2016 року. Свої вимоги мотивувала тим, що її батько ОСОБА_6 з 1995 року почав зловживати спиртними напоями, розпочалась деградація його особистості, що і спонукало її матір розірвати з батьком шлюб у 2000 році. Після розірвання шлюбу з її матірю, 04 березня 2003 року, батько уклав фіктивний шлюб з ОСОБА_7 Однак сімю з ОСОБА_7 він не мав наміру створювати і не створив. 31 серпня 2006 року батько отримав в Новомиколаївській державній нотаріальній конторі Запорізької області свідоцтво про право спадщину за законом на житловий будинок свої батьків, розташований за адресою: Запорізька область, смт. Новомиколаївка, вул. Войкова, 18, та зареєстрував його в реєстрі прав власності на нерухоме майно 04 вересня 2006 року. Таким чином, 04 вересня 2006 року він набув право власності на вказаний житловий будинок. 12 серпня 2008 року ОСОБА_6 розірвав шлюб з ОСОБА_7 22 квітня 2016 року ОСОБА_6 помер. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема, вказаний житловий будинок. За ст. 1261 ЦК України до спадкоємців першої черги належать вона, та третя особа ОСОБА_4 син спадкодавця ОСОБА_6 В жовтні 2016 року вона подала до Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області заяву про прийняття спадщини. Згодом вона отримала повідомлення нотаріуса від 17 жовтня 2016 року, по те, що її заява про прийняття спадщини прийнята і заведена спадкова справа № 78 за 2016 рік після смерті ОСОБА_6 Після спливу шестимісячного строку з дня відкриття спадщини вона звернулася до Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказаний житловий будинок. Натомість вона отримала відмову через те, що існує заповіт на іншу особу на ОСОБА_7 Наявний заповіт батька на імя ОСОБА_7 (прізвище у теперішньому шлюбі ОСОБА_3) С.М. перешкоджає їй реалізувати належне їй право на отримання спадщини в порядку спадкування за законом. Вважає, що заповіт був складений та посвідчений всупереч волі ОСОБА_6, за відсутності вільного його волевиявлення, внаслідок його обману ОСОБА_3 З 2006 року ОСОБА_6 жив у м. Запоріжжя. Вона регулярно зустрічалася з ним, спілкувалася на різноманітні теми. За життя батько ні їй, ні іншій рідні, не казав про посвідчення будь-якого заповіту, про намір усунути своїх дітей від права на спадкування його майна, про намір заповісти своє майно іншій особі, зокрема, ОСОБА_7 Навпаки, він неодноразово їй, та іншим особам, заявляв, що за життя не зміг надбати майна і може залишити своїм дітям тільки вищевказаний родинний будинок. Крім того, внаслідок зловживання спиртними напоями, з 2000 року у ОСОБА_6 з'явились серйозні зміни в поведінці, а саме прояви спалахів агресії, дратівливість, стан депресії, розпочались розвиватись серйозні психічні відхилення. Також відбулася деградація особистості зниження пам'яті, порушення концентрації і ознаки недоумства. Він втратив інтерес до життєвих цінностей, перестав цікавитися громадським життям. Всі його турботи зводились до пошуку чергової порції алкоголю. На час посвідчення заповіту психічний та фізичний стан здоровя ОСОБА_6 був таким, що позбавляв його можливості в повній мірі здійснити вільне волевиявлення, розуміти в повній мірі значення своїх дій та вчинків, значення того, що фактично відбулось і наслідки вчиненого. Такий психічний та фізичний стан здоровя ОСОБА_6 сприяв реалізації задуму ОСОБА_3 щодо обману з наміром заволодіти нерухомістю ОСОБА_6 Вважає, що заповіт батько підписав внаслідок обману з боку ОСОБА_3, який вона реалізовувала протягом літа 2006 року, і який підтримувала надалі. Також зазначає, що про наявність обману свідчать і фактичні обставини наступних подій. Після смерті дружини ОСОБА_6 не мав грошей на оформлення спадщини на житловий будинок, так як вів антисоціальний спосіб життя і не мав грошей на такі витрати. Потреби оформляти спадщину у ОСОБА_6 теж не було, так як він був єдиним спадкоємцем майна батьків, був зареєстрований в житловому будинку і жив в ньому, через що втратити житловий будинок не міг. Між тим ОСОБА_3 наполягала на оформленні спадщини, запевняла, що сплатить всі витрати по оформленню спадщини, буде особисто брати участь в оформленні всіх належних документів у нотаріуса. При цьому ОСОБА_3 про заповіт на її імя мови не вела. Про ці обставини батько неодноразово розповідав їй та її брату. Батько казав, що спадщину йому оформить дружина ОСОБА_7 і будинок залишиться його дітям. Крім того позивач зазначила, що заповіт ОСОБА_6 зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій 31 серпня 2006 року о 14 год. 21 хв. за № 726. В заповіті зазначено, що ОСОБА_6 заповідає належний йому житловий будинок, за адресою: Запорізька область, смт. Новомиколаївка, вул. Войкова, 18. Між тим, на час підписання та реєстрації заповіту, ОСОБА_6 не був власником вказаного житлового будинку. Свідоцтво про право на спадщину за законом ОСОБА_6 отримав вже після посвідчення заповіту нотаріусом. Із змісту свідоцтва про право на спадщину за законом від 31 серпня 2006 року вбачається, що воно зареєстроване в реєстрі нотаріальних дій 31 серпня 2006 року за № 728, тобто після реєстрації заповіту. В реєстрі прав власності на нерухоме майно свідоцтво про право на спадщину за законом від 31 серпня 2006 року зареєстроване 04 вересня 2006 року. За діючим на той час законодавством право власності на житловий будинок винило у ОСОБА_6 тільки з 04 вересня 2006 року, тобто через 4 дні після посвідчення заповіту. 31 серпня 2006 року ОСОБА_6 заповідав житловий будинок, не набувши права власності на нього. Оформленням документів на спадкове майно займалась ОСОБА_7, а ОСОБА_6 їй повністю довіряв. ОСОБА_7 замовила також виготовлення заповіту на її імя. У працівників нотаріальної контори це не викликало підозри, так як ОСОБА_7 і ОСОБА_6 перебували у шлюбі і складання заповіту на другого з подружжя відбувається доволі часто. ОСОБА_6 підписував всі запропоновані йому для підписання документи, не розуміючи зміст цих документів через низький рівень інтелектуального розвитку, викликаний алкоголізмом. Підписуючи різноманітні документи в нотаріальній конторі, зі слів ОСОБА_7 для оформлення спадщини, ОСОБА_6 підписав і інший правочин заповіт, про складання якого навіть не було мови і який укладати він наміру не мав. Надалі ОСОБА_7 цей заповіт забрала і зберігала в себе та приховувала наявність заповіту як від ОСОБА_6, так і від його рідні, та надала заповіт нотаріусу тільки після смерті ОСОБА_6 Наявні медичні документи, інші письмові докази та покази свідків, можуть бути приводом для висновку, що ОСОБА_6 на час складання та посвідчення заповіту мав суттєві порушення діяльності головного мозку, які впливали на його інтелектуальний та вольовий стан і це призвело до того, що він втратив можливість усвідомлювати в повній мірі свої дії та керувати ними, мав місце дефект волі: його волевиявлення не могло бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Під час складання та посвідчення заповіту ОСОБА_6 перебував у психічному стані, внаслідок якого не усвідомлював в повній мірі значення своїх дій, не усвідомлював, що фактично відбувається і які це буде мати наслідки для нього та його рідних дітей. Таким чином шляхом обману ОСОБА_7 незаконно домоглась складання та підписання ОСОБА_6 заповіту, за допомогою якого надалі заволоділа спадковим майном ОСОБА_6 Обману сприяла та обставина, що ОСОБА_6 перебував з ОСОБА_7 у шлюбі, вони жили разом, він їй довіряв, у звязку з чим не міг припустити, що його дружина спроможна ввести його в оману. ОСОБА_7 навмисно ввела ОСОБА_6 в оману саме з метою підписання ним заповіту. Наслідки вчинення вказаного правочину для ОСОБА_7 були відомі й бажані, тоді як ОСОБА_6 були невідомі. Про наявність умислу у ОСОБА_7 на вчинення обману свідчать наслідки укладення цього правочину, обставини, за яких він був укладений, нинішнє небажання ОСОБА_3 передати дітям померлого хоча б частку із майна, яким вона незаконно заволоділа.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, та пояснила суду, що 04 березня 2003 року вона одружилася з ОСОБА_6 Їх шлюб фіктивним не був. Між ними були взаємні почуття. 31 серпня 2006 року ОСОБА_6 добровільно, з власної волі, без будь-якого обману або примусу з її сторони, склав заповіт, яким заповів їй вказаний у позові будинок. Заповіт складався ним у присутності нотаріуса в конфіденційній обстановці. Її при цьому поряд з ОСОБА_6 не було. Після складання та посвідчення заповіту він сам їй віддав примірник заповіту. В подальшому, через втручання в їх сім'ю колишньої дружини ОСОБА_6 ОСОБА_8, їх стосунки погіршилися, і в 2008 році вони розірвали шлюб. У зв'язку з вищевказаним просила в задоволенні позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 з позовом ОСОБА_1 погодився, та пояснив суду, що його батько ОСОБА_6 з 1995 року зловживав алкогольними напоями, у зв'язку з чим його батьки розлучилися в 2000 році. В 2003 році його батько одружився з ОСОБА_7 За час життя батько йому жодного разу не говорив про складення ним заповіту. На цій підставі вважає, що ОСОБА_7, використовуючи його стан, шляхом обману, вимусила батька підписати заповіт на її ім'я.

Представник третьої особи Новомиколаївської державної нотаріальної контори Запорізької області ОСОБА_5 з позовом не погодилася та пояснила, що посвідчуючи заповіти, вона пересвідчується у дієздатності осіб, роз'яснює їм значення їх дій, особи обов'язково перечитують заповіти, та вона впевнюється у добровільності їх волі. Що стосується реєстрації заповіту до реєстрації свідоцтва про право на спадщину, пояснила, що особа має право заповідати майно, власником якого вона на час посвідчення заповіту, не являється. Також пояснила, що заповіт дійсно був зареєстрований у реєстрі до реєстрації його посвідчення, проте таке порушення являється технічною помилкою, і не тягне за собою визнання заповіту недійсним.

Вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, а також вивчивши матеріали справи, суд доходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 березня 2003 року по 12 серпня 2008 року.

Під час шлюбу 31 серпня 2006 року ОСОБА_6 склав заповіт, яким заповідав належний йому житловий будинок, розташований по вул. Войкова, 18 в смт. Новомиколаївка Новомиколаївського району Запорізької області, ОСОБА_7

22 квітня 2016 року ОСОБА_6 помер.

У зв'язку із укладенням шлюбу 27 лютого 2012 року ОСОБА_7 змінила прізвище на "Грищенко".

Позивач ОСОБА_1 та третя особа ОСОБА_4 являються дітьми ОСОБА_6

В обґрунтування недійсності вказаного у позові заповіту позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він був складений ОСОБА_6 внаслідок обману зі сторони ОСОБА_7

Як роз'яснив пленум Верховного Суду України, в п. 20 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 06 листопада 2009 року № 9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Також Верховний Суд України зазначив, що норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, оскільки дії однієї особи (заповідача) породжують певні правові наслідки у майбутньому і не передбачають будь-якого зустрічного волевиявлення іншої особи. Відповідно до ч. 3 ст. 202 ЦК України одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами.

Таким чином законом не передбачено можливість визнання заповіту недійсним, з причин складення його під впливом обману іншою стороною правочину, з причин відсутності у односторонньому правочині іншої сторони.

Показання допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_14, які пояснили суду, що ОСОБА_6 зловживав спиртними напоями, не стосуються предмету доказування, а тому, відповідно до ст. 58 ЦПК України, є неналежними доказами. Ч. 3 ст. 58 ЦПК України передбачено, що суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.

У зв'язку з вищевказаним суд не вбачає підстав для визнання заповіту недійсним, та визнання права власності на частину спадкового майна за позивачем, а тому вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст. 10, 60, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя А.Б.Шиш