УхвалА

іменем україни

13 вересня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2016 року публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 4 квітня 2015 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 31 633 грн 38 коп. під 15,99 % річних та кінцевим терміном повернення до 6 квітня 2020 року. Зазначало, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, на вимоги банку не реагував, унаслідок чого утворилася заборгованість, яка станом на 6 січня 2016 року становить 34 740 грн 55 коп., з яких: 31 633 грн 38 коп. - заборгованість за кредитом; 940 грн 61 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 2 166 грн 56 коп. - комісія.

Посилаючись на викладене, ПАТ «Альфа-Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_4на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 740 грн 55 коп.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 листопада 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року, позов ПАТ «Альфа-Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 34 740 грн 55 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ПАТ «Альфа-Банк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 526, 610, 1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, на підставі доказів, поданих сторонами, що належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що ОСОБА_4,як позичальник, свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконав, допустив заборгованість, розмір якої судом визначено відповідно до умов договору та вимог закону. При цьому проценти за користування кредитом банком нараховувалися лише до 12 липня 2015 року, тобто до моменту призову відповідача на військову службу по мобілізації, а в подальшому взагалі не нараховувалися, що відповідає вимогам п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Посилання касаційної скарги про те, що позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитних коштів безпідставні, так як згідно умов спірного кредитного договору та виписки по особовому рахунку грошові кошти були перераховані безготівково на рахунок ОСОБА_4, відкритого у ПАТ «Альфа-Банк».

Крім того, ОСОБА_4 кредитний договір не оспорив, а згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

При цьому суди також перевірили наявність у банка, кредитора, правових підстав для здійснення валютних операцій.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції, а посилання на порушення норм права немає і їх не встановлено.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 1 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 16 березня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта