печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 липня 2017 року Печерський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Москаленко К.О.,

при секретарі Горбатюк І.А., Котко А.С., Романова О.О., Козачук К.П., Ольховській М.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України, Генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України ОСОБА_3, за участі третьої особи: Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці, Голова первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці ОСОБА_5, Міністерство інфраструктури України, Міністр інфраструктури України ОСОБА_6 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів та просив: визнати поновити його на роботі в ДАЗТ України (далі Укрзалізниця) на посаді ревізора з контролю обслуговування пасажирів Управління контролю доходів від пасажирських та вантажних перевезень Департаменту внутрішнього контролю Укрзалізниці; визнати незаконним та скасувати наказ Укрзалізниці від 02.10.2014 №3775/ос, яким позивача, ревізора по контролю доходів Інспекції з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах Укрзалізниці, звільнено з роботи у зв'язку з скороченням штату за п.1 ст.40 КЗпП України./а.с.7/

Протягом розгляду справи, позивач змінив предмет вимог, доповнив раніше заявлені вимоги вимогою про стягнення суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу станом на 19.07.2017 року у розмірі 209 433 грн. 25 коп./а.с.204/

В обґрунтування вищенаведених вимог позивач послався на те, що з жовтня 2012 року на підставі Наказу №754/ос від 11.10.2012 року позивач працював на посаді ревізора по контролю доходів Інспекції з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах Укрзалізниці. На підставі Наказу Укрзалізниці від 02.10.2014 №3775/ос його звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Позивач стверджує, що оскаржуваний наказ винесений відповідачем з порушенням вимог ч.2 ст.40, п.3 ч.2 ст.42, ч.1 ст.43 КЗпП України та прав позивача, без пропозиції щодо працевлаштування та за наявності вакантних посад, без надання переважного права залишитись на роботі і без згоди на те профспілкового органу, членом якого був позивач.

Позивач вважає відсутніми правові підстави у відповідача в період реорганізації товариства для скорочення чисельності працівників Укрзалізниці, посилаючись на відповідну заборону, передбачену ст.3 Закону України «Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування» та наказом Укрзалізниці «Про обмеження діяльності Укрзалізниці та підприємств залізничного транспорту, що реорганізовуються» від 02.07.2014 №368-Ц/од, а також на відступіть вказівки про зменшення загальної штатної чисельності в Наказі 14.07.2014 №395-Ц/од зі змінами згідно Наказу №455-Ц/од від 28.07.2014.

У зв'язку з чим, позивач вважає незаконним Наказ Укрзалізниці від 28.07.2014 №472-Ц/од про ліквідацію з 07.11.2014 Інспекції з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах, у якій працював позивач, та вручення йому повідомлення про скорочення штату відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Також позивач посилається на те, що в період попередження його про скорочення, наказом №560-Ц/од від 08.09.2014 було збільшено граничну чисельність штатних одиниць Департаменту внутрішнього контролю та наказом від 08.09.2014 №3342/ос прийнято на роботу посаду першого заступника начальника Департаменту внутрішнього контролю ОСОБА_7, а протягом вересня 2014 року на роботу у Департамент прийнято ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 При цьому, у склад Департаменту увійшов Відділ з контролю обслуговування пасажирів з кількістю 5 штатних одиниць, який було реорганізовано з Інспекції, у якій працював позивач.

Також позивач вважає, що мав переважне право залишитись на роботі враховуючи його кваліфікацію, тривалий безперервний досвід роботи і в порівнянні з іншими працівниками, які залишились на роботі. /а.с.1-7/

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явився, його представник ОСОБА_11 /а.с.200-201/ позов підтримав та просив позов задовольнити, посилаючись на викладені у позові обставини.

Представник відповідача Укрзалізниці - Корсун Ю.Ю. /а.с.203/ проти задоволення позову заперечував, пославшись на викладене в письмових запереченнях та доповненнях до них, просив в задоволенні позову відмовити ./а.с.30-33, 48-49/

Відповідач Генеральний директор Укрзалізниці ОСОБА_3 та третя особа голова первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці ОСОБА_5, повідомлені належним чином /а.с.196, 198/, в судове засідання не з'явились, про причини неявки не повідомили.

Представник третьої особи Міністерства інфраструктури України Громова О.С. /а.с.202/, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на надані письмові пояснення./а.с.59-62/

Третя особа Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці повідомлена належним чином /а.с. 197, 200/, в судове засідання не з'явилась, про причини неявки представника суд не повідомила./а.с.200/

Вирішивши питання про розгляд справи у відсутність осіб у справі, які не з'явились, заслухавши пояснення представників сторін та третьої особи, дослідивши письмові докази в матеріалах справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.2 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем ДАЗТ України, далі Укрзалізниця, працюючи з жовтня 2012 року на посаді ревізора по контролю доходів Інспекції з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах./а.с.15, 38/

Наказом №3775/ос від 02.10.2014 року позивача звільнено із займаної посади на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з скороченням штату з 09.10.2014./а.с.38/

При цьому, повідомленням відповідача Укрзалізниці від 08.05.2014 №Ц3-1-10/345 позивача було повідомлено про скорочення його посади на підставі наказу Укрзалізниці від 29.04.2014 №153-Ц/од «Про внесення змін до структури Укрзалізниці та Переліку №22 від 06.05.2014 змін до штатного розпису Укрзалізниці» та його звільнення не раніше ніж через два місяці після ознайомлення з даним повідомленням. Повідомлення отримано позивачем 22.05.2014. /а.с.35/

Так, загаданим наказом Укрзалізниці від 29.04.2014 №153-Ц/од «Про внесення змін до структури Укрзалізниці та Переліку №22 від 06.05.2014 змін до штатного розпису Укрзалізниці», структуру Інспекції з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і в поїздах затверджено у кількості 7 штатних одиниць, що не заперечували особи у справі. /а.с.30/

16.07.2014 повідомленням №Цкадр-24/435 відповідач Укрзалізниця звернулось до профспілкового комітету апарату Укрзалізниці з вимогою про дозвіл на звільнення з займаної посади, серед інших, позивача ОСОБА_1, за скороченням штату за п.1ст.40 КЗпП України на підставі наказу Укрзалізниці від 29.04.2014 №153-Ц/од «Про внесення змін до структури Укрзалізниці та Переліку №22 від 06.05.2014 змін до штатного розпису Укрзалізниці»./а.с.37 /

Як вбачається з повідомлень на вимогу суду третьої особи Первинної профспілкова організація апарату Укрзалізниці, профспілка отримання повідомлення від відповідача про звільнення позивача не заперечує, разом з тим, по суті питання про надання згоди не розглядала до теперішнього часу./а.с.27, 135-136, 138, 140, 148-149, 151, 153, 168, 200/

Разом з цим, як вбачається з оскаржуваного наказу Укрзалізниці №3775/ос від 02.10.2014 про звільнення позивача підставою для його винесення стали наказ відповідача Укрзалізниці №472-Ц/од від 28.07.2014 та заява позивача./а.с.38/

Так, відповідно до копії наказу Укрзалізниці №472-Ц/од від 28.07.2014 з подальшими змінами і доповненнями згідно наказу Укрзалізниці №560-Ц/од від 08.09.2014, зміст яких не заперечували особи у справі, затверджено нову структуру Департаменту внутрішнього контролю, в складі якого відсутня Інспекція з контролю обслуговування пасажирів на вокзалах і поїздах./а.с.81- 82, 84, 85/

Відповідно до заяви позивача від 24.09.2014, складання якої позивачем представник позивача не заперечував, /а.с.49/, позивач погодився на його звільнення у зв'язку зі скороченням на підставі п.1 ст.40 КЗпП України на підставі повідомлення від 14.08.2014 №ЦЗ-1-10/649./а.с.49/

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Суд оцінюючи доводи позивача щодо необґрунтованості підстави його звільнення у зв'язку з скороченням та порушення його прав у зв'язку з відсутністю пропозиції про переведення на іншу роботу або не наданням переважного права залишитись поряд з іншими працівниками, вважає такі доводи необґрунтованими, приймаючи до уваги, що позивач власноручно погодився на звільнення у зв'язку зі скороченням штату, що вказує на його згоду на звільнення та відповідно відсутність бажання працювати на даному підприємстві на іншій посаді.

Протилежні доводи представника позивача щодо необізнаності позивача, тиску з боку відповідача тощо об'єктивно нічим не підтверджуються.

Також суд приймає до уваги, що згідно вищезгаданих наказів відповідача Укрзалізниці мало місце скорочення штату Інспекції за згодою третьої особи Міністерства інфраструктури України, та в подальшому ліквідація Інспекції як підрозділу, що спростовує протилежні доводи представника позивача./а.с.36, 83, 85/

Відповідно до ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. Випадки виключень, передбачені цією статтею, на позивача не поширюються.

Відповідно до ч.2 ст.43 КЗпП України у випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Відповідно до ч.5 ст.43 КЗпП України виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) повідомляє власника або уповноважений ним орган про прийняте рішення у письмовій формі в триденний строк після його прийняття. У разі пропуску цього строку вважається, що виборний орган первинної профспілкової організації (профспілковий представник) дав згоду на розірвання трудового договору.

Відповідно до ч. 7 ст. 43 КЗпП України, згідно якої у разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови в наданні згоди на розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника).

Як встановлено судом, Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці станом на час розгляду справи питання щодо надання згоди на звернення відповідача не вирішила, разом з тим, обставин, які б вказували на об'єктивну неможливість профспілки своєчасно прийняти обґрунтоване рішення по суті відповідно до вимог ст.42 КЗпП України суду не наведено та доказів на їх підтвердження суду не надано.

При цьому, суд також враховує, що вказане питання не було вирішено Профспілковою організацією апарату Укрзалізниці і на вимогу суду в порядку, передбаченому ч.9 ст.43 КЗпП України, яка підлягає безумовному виконанню, за відсутності на те об'єктивних обставин та даних.

При цьому, повідомлення Профспілкової організації апарату Укрзалізниці суду про те, що відповідна згода не надавалась, в контексті ст.43 КЗпП України не має юридичного значення для суду як відсутність такої згоди, оскільки відповідні питання та рішення профспілкою в порядку ст.43 КЗпП України розглянуті та прийняті не були.

У зв'язку з чим, суд вважає наявними підстави відповідно до ч.5 ст.43 КЗпП України вважати, що Профспілкова організація апарату Укрзалізниці дала згоду відповідачу на розірвання трудового договору з позивачем.

Виходячи з встановлених обставин справи, положень законодавства, яким регламентовано спірні правовідносини, та наведених мотивів суду, суд приходить до висновку про необґрунтованість вимог позову з наведених в позові підстав та обставин.

Відтак, позов задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного, на підставі та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», п.1 ч.1, ч.2 ст.40, ст.43 КЗпП України, ст.ст.3, 10-11, 57-60, 61, 169, 208-209, 212-215, 218, 223, 291-292, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної адміністрації залізничного транспорту України, Генерального директора Державної адміністрації залізничного транспорту України ОСОБА_3, за участі третьої особи: Первинна профспілкова організація апарату Укрзалізниці, Голова первинної профспілкової організації апарату Укрзалізниці ОСОБА_5, Міністерство інфраструктури України, Міністр інфраструктури України ОСОБА_6 про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Печерський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Печерського

районного суду міста Києва К.О. Москаленко