АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.,

секретар Конецька Д.Г.

за участю: ОСОБА_1. яка діє в інтересах ОСОБА_2, представника Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» Нягу І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про виплату матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном, за апеляційною скаргою Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 вересня 2017 року,

встановила:

В липні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом.

Просив стягнути з Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» (далі - ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації») на його користь матеріальну винагороду за ефективне управління державним майном за 2016 рік в розмірі 46 412 гривень 80 копійок.

Посилався на те, що з 2 серпня 2016 року по 10 січня 2017 року він працював виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації».

Зазначав, що на день звільнення відповідач не виплатив матеріальну винагороду за ефективне управління державний майном за рахунок чистого прибутку за 2016 рік, чим порушив його права.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 вересня 2017 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_2 матеріальну винагороду за ефективне управління державним майном за 2016 рік в сумі 34 337 гривень 80 копійок.

В апеляційній скарзі ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові відмовити.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що згідно наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27 липня 2016 року №77-п ОСОБА_2 було призначено виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» з 2 серпня 2016 року до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку (а.с.6).

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10 січня 2017 року №7-п звільнено ОСОБА_2, виконуючого обов'язки генерального директора ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» з 10 січня 2017 року з роботи на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України (а.с.10).

З листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 5 травня 2017 року вбачається, що Міністерства економічного розвитку і торгівлі України погодило виплату матеріальної винагороди за ефективне управління державний майном за 2016 рік керівникам державних підприємств у розмірах згідно з додатками до нього листа, а саме ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в сумі 46 412 гривень 80 копійок

Станом на серпень 2017 року позивачу було нараховано 15 000 гривень, з яких утримано 2925 гривень та виплачено 12 075 гривень.

Залишок суму недоотриманої матеріальної винагороду за ефективне управління державним майном за 2016 рік складає 34 337 гривень 80 копійок.

На день звільнення з роботи відповідач тільки частково розрахувався з позивачем, чим порушив його права та норми чинного законодавства.

З такими висновками суду першої інстанції повністю погодитись не можна.

Так, згідно частини 3 статті 21 КЗпП України особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України "Про оплату праці" та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно частини 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно частини 2 статті 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, №108/95-ВР заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців.

Додаткова заробітна плата. Це - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій.

Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно частини 2 статті 1 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» від 21 вересня 2006 року, № 185-V здійснюючи управління об'єктами державної власності, Кабінет Міністрів України встановлює критерії ефективності управління об'єктами державної власності та порядок їх застосування та визначає порядок оплати праці і винагороди керівникам державних підприємств.

Відповідно до частини 1 статті 5-2 Закону України «Про управління об'єктами державної власності» центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері управління об'єктами державної власності, відповідно до покладених на нього завдань у сфері управління об'єктами державної власності визначає критерії ефективності управління корпоративними правами держави, здійснює методологічне та, у межах власних повноважень, нормативно-правове забезпечення питань управління об'єктами державної власності, зокрема щодо оцінки ефективності управління об'єктами державної власності.

Згідно підпункту 6 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про умови і розміри оплати праці керівників підприємств, заснованих на державній, комунальній власності, та об'єднань державних підприємств» від 19 травня 1999 року № 859 надано керівникам центральних органів виконавчої влади, Голові Ради міністрів Автономної Республіки Крим, керівникам місцевих органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування, а також керівнику уповноваженого суб'єкта господарювання з управління об'єктами державної власності в оборонно-промисловому комплексі, які укладають контракти з керівниками підприємств, заснованих на державній власності, у тому числі казенних, та об'єднань державних підприємств, утворених центральними органами виконавчої влади відповідно до законодавства, підприємств, які належать Автономній Республіці Крим, підприємств, заснованих на комунальній власності, право встановлювати керівникові підприємства (об'єднання державних підприємств) виплати, а саме матеріальну винагороду за ефективне управління державним майном за рахунок частини чистого прибутку, що залишається в розпорядженні підприємства (об'єднання державних підприємств), згідно з умовами, затвердженими суб'єктом управління, який виконує функції з управління таким підприємством.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 215 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, а за змістом має містити встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. При встановленні фактів суд оцінює належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 214 ЦПК України суд ухвалюючи рішення повинен вирішити такі питання:

- чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

- які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

- яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що з 31 липня 2013 року по 2 серпня 2016 року ОСОБА_2 працював на посаді директора ДП «Буковинастандартметрологія», що підтверджується його трудовою книжкою (а.с.7-9).

Згідно наказу Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 27 липня 2016 року №77-п ОСОБА_2 було призначено виконуючим обов'язки генерального директора ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» з 2 серпня 2016 року до призначення керівника цього підприємства в установленому законодавством порядку (а.с.6).

Наказом Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 10 січня 2017 року №7-п звільнено ОСОБА_2, виконуючого обов'язки генерального директора ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» з 10 січня 2017 року з роботи на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України (а.с.10).

З листа Міністерства економічного розвитку і торгівлі України від 5 травня 2017 року вбачається, що Міністерства економічного розвитку і торгівлі України погодило виплату матеріальної винагороди за ефективне управління державний майном за 2016 рік керівникам державних підприємств у розмірах згідно з додатками до нього листа, а саме ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» в сумі 46 412 гривень 80 копійок (а.с.12-13).

26 січня 2017 року ОСОБА_2 звертався до ДП «Буковинастандартметрологія» з заявою про виплату йому матеріальної винагороди за ефективне управління державний майном за 2016 рік (а.с.11).

Згідно наказу Генерального директора ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» від 5 травня 2017 року № 42-ОД ОСОБА_2 за 2016 рік слід нарахувати та виплатити винагороду за ефективне управління державним майном в сумі 46412 гривень 80 копійок за рахунок частини чистого прибутку ( а.с. 69).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції не врахував, що позов до суду був пред'явлений 17 липня 2017 року(а.с. 2).

Відповідач нарахував позивачу 15000 гривень винагороди за ефективне управління державним майном у вересні 2017 року, тобто вже після пред'явлення до суду позову ( а.с. 23).

Вказана обставина не може бути підставою для часткової відмови в позові, оскільки відповідно до положень ст.ст. 213-215 ЦПК України суд вирішує питання про обґрунтованість позову на момент його пред'явлення до суду.

Повне або часткове погашення боргу після пред'явлення позову повинно враховуватись при зверненні рішення суду до виконання та його виконанні відповідно до правил статті 217 ЦПК України.

З розрахункового листка за серпень 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 відповідачем була нарахована грошова винагорода в сумі 15000 гривень та було виплачено кошти в сумі 12 075 гривень після відрахування податків та зборів (а.с.73).

З розрахункового листка за вересень 2017 року вбачається, що ОСОБА_2 відповідачем була нарахована грошова винагорода в сумі 15000 гривень та було виплачено кошти в сумі 12 075 гривень після відрахування податків та зборів (а.с.74).

Згідно розрахунку боргу зробленого відповідачем станом на 28 листопада 2017 року борг ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» перед ОСОБА_2 становить 16412 гривень 80 копійок (а.с. 72).

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому його слід скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_2 матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном за 2016 рік в розмірі 46 412 (сорок шість тисяч чотириста дванадцять) гривень 80 копійок .

Рішення в частині стягнення з Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_2 матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном за 2016 рік в розмірі 46 412 (сорок шість тисяч чотириста дванадцять) гривень 80 копійок підлягає зверненню до примусового виконання в сумі 16412 ( шістнадцять тисяч чотириста дванадцять) гривень 80 копійок з відрахуванням з цієї суми передбачених діючим законодавством податків та зборів.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи представника апелянта про те, що в позові слід відмовити оскільки ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» через відсутність достатніх коштів у вигляді чистого прибутку не мало можливості одночасно виплатити позивачу винагороду за ефективне управління державним майном.

За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Аналогічне визначення заробітної плати міститься й у статті 1 Закону України «Про оплату праці».

Стаття 2 Закону України «Про оплату праці» у свою чергу визначає таку структуру заробітної плати: основна заробітна плата - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки), яка встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців; додаткова заробітна плата - винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці, яка включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій; інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, виплати в рамках грантів, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.

Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Таку правову позицію Верховний Суд України виклав в постанові від 6 грудня 2017 року № 6-331 цс 17.

ДП «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» відповідно до правил частини 1 статті 116 КЗпП України зобов'язано було в день звільнення позивача з роботи виплатити ОСОБА_2 всі суми, що належать йому від підприємства.

Відповідно до правил статті 88 ЦПК України необхідно здійснити розподіл судових витрат, понесених відповідачем на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Згідно частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» (далі - Закону) встановлено розмір судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Підпунктом 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону встановлено судовий збір за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду; заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 5 Закону від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив стягнути з відповідача матеріальну винагороду за ефективне управління державним майном в сумі 46 412 гривень 80 копійок

Розмір судового збору за подання до суду позовної заяви складав 640 гривень.

З платіжного доручення №2 від 3 листопада 2017 року вбачається, що апелянт за подання до суду апеляційної скарги сплатив судовий збір в сумі 704 гривні.

З мотивувальної частини рішення вбачається, що колегія суддів приходить до висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Отже, з Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» слід стягнути 640 (шістсот сорок) гривень судового збору в дохід держави.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 19 вересня 2017 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» про виплату матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_2 матеріальну винагороду за ефективне управління державним майном в розмірі 46 412 (сорок шість тисяч чотириста дванадцять) гривень 80 копійок.

Стягнути з Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» 640 (шістсот сорок) гривень судового збору в дохід держави.

Рішення в частині стягнення з Державного підприємства «Чернівецький регіональний науково-виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» на користь ОСОБА_2 матеріальної винагороди за ефективне управління державним майном в розмірі 46 412 (сорок шість тисяч чотириста дванадцять) гривень 80 копійок підлягає зверненню до примусового виконання в сумі 16412 ( шістнадцять тисяч чотириста дванадцять) гривень 80 копійок з відрахуванням з цієї суми передбачених діючим законодавством податків та зборів.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий О.О. Одинак

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна