АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 681/2134/15-ц
Провадження № 22-ц/792/1408/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2017 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Костенка А.М.,

суддів: Грох Л.М., Талалай О.І.,

секретар Гриньова А.М.

з участю: позивача-відповідача ОСОБА_1, його представника, відповідача-позивача ОСОБА_2, його представників, представника третьої особи

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 681/2134/15-ц за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Полонського районного суду від 7 червня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа фермерське господарство «Якторів» про відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, фермерського господарства «Якторів» про визнання договору неукладеним та недійсним.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом вказував, що 19 лютого 2012 року сталася дорожньо-транспортна пригода внаслідок зіткнення автомобіля «Фольксваген Манн», що належить ФОП ОСОБА_4, та який під час руху зіткнувся із вантажним автомобілем «ДАФ», що стояв на обочині та частково на проїзній частині дороги, власником якого є ФГ «Якторів», та перебував в оренді і керуванні ОСОБА_2. Унаслідок зіткнення автомобілів ОСОБА_1 отримав тяжке тілесне ушкодження, та визнаний інвалідом другої групи.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року частково скасовано рішення Полонського районного суду від 3 липня 2015 року. Зазначено, що як вбачається з матеріалів справи, в момент дорожньо-транспортної пригоди автопоїздом у складі тягача DAF 95XF 96430 реєстраційний номер НОМЕР_1 та причепа автоцистерни реєстраційний номер НОМЕР_2 який зареєстрований за ФГ «Якторів» с. Словіта Золочівського району Львівської області керував ОСОБА_2, який володів транспортним засобом на підставі договору оренди від 1 серпня 2011 року, укладеного між ним та власником транспортного засобу - ФГ «Якторів», із строком дії до 1 серпня 2012 року. Тому, відшкодувати йому моральну шкоду має ОСОБА_2 Просив стягнути із ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 150000 грн. заподіяної внаслідок ДТП.

_______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Провадження № 22-ц/792/1408 /17

Доповідач Костенко А.М. Категорія № 31

Не погоджуючись із даним позовом 22 листопада 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання договору оренди транспортного засобу неукладеним та недійсним. Зазначав, що договір оренди транспортного засобу, яким він керував під час скоєння дорожньо-транспортної пригоди не укладався, свого підпису на ньому він не ставив, про передачу транспортного засобу в договорі не зазначено і будь-які документи з цього приводу відсутні. ОСОБА_2 не заперечував, що автомобіль був у його користуванні і експлуатувався ним, але всі супроводжуючі документи використовувались на імя його власника ФГ «Якторів».

Крім того, в судовому засіданні він заявив, що з ФГ «Якторів» перебував у трудових відносинах. ОСОБА_2 вважав, що хоч ним і були допущенні порушенні правила дорожнього руху під час зупинки автомобіля, проте завдану позивачеві моральну шкоду повинен відшкодувати ФГ «Якторів». Крім того, ОСОБА_1 пропущений строк позовної давності для звернення до суду.

Ухвалою Полонського районного суду від 12 грудня 2016 року даний позов був обєднаний із справою за позовом ОСОБА_1.

Рішенням Полонського районного суду від 7 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 150 000 грн. Вирішено питання судових витрат. У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ФГ «Якторів» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 з рішення суду не погоджується просить його скасувати та постановити нове, яким в задоволені позову ОСОБА_1 відмовити, а задовольнити позов ОСОБА_2 та визнати неукладеним та недійсним договір оренди транспортного засобу від 1 серпня 2011 року, послався на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначав, що посилання суду першої інстанції на рішення Полонського районного суду від 3 липня 2015 року та на рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року яким задоволено позов ОСОБА_1 про відшкодування майнової та моральної шкоди, якими встановлено наявність підстав для притягнення ОСОБА_2 до відповідальності, стягненням моральної шкоди відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, є невірним, оскільки ОСОБА_2 не приймав участі по вказаному вище позові, а тому не мав можливості подавати свої зауваження та заперечення. Обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями не мають щодо ОСОБА_2 преюдиційного значення, що підтверджується ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2016 року, якою відмовлено в прийняті касаційної скарги, оскільки судовими рішеннями питання прав і обовязків ОСОБА_2 не вирішувалося.

Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що на момент ДТП ОСОБА_2 був володільцем автомобіля, є невірним, оскільки власником автомобіля є ФГ «Якторів», яким було застраховано цивільно-правову відповідальність, в документах на перевезення перевізником вказано ФГ «Якторів», а не ОСОБА_2, який керував автомобілем як працівник товариства. Безпідставними є посилання на те, що ОСОБА_2 порушив вимоги Правил дорожнього руху, оскільки останній свою вину не визнав, а навпаки стверджував, що автомобіль під його управлінням в момент ДТП стояв, не був джерелом підвищеної небезпеки, а в нього вїхав інший автомобіль, тому фактично він є потерпілим, а не винуватцем.

Висновки суду першої інстанції про розмір моральної шкоди та солідарне відшкодування цієї шкоди є невмотивованими.

Судом першої інстанції безпідставно відмовлено ОСОБА_2 в задоволені позову щодо визнання недійсним договору оренди транспортного засобу від 1 серпня 2011 року, оскільки означений договір між ОСОБА_2 та ФГ «Якторів», не укладався, про це свідчить відсутність оригіналу в письмовій формі, товариством не було надано жодних доказів, які б підтверджували факт його укладення, не дивлячись на те, що справа декілька разів відкладалася з метою забезпечення прав ФГ «Якторів».

Про його не укладення свідчить відсутність будь-яких документів про передачу автомобіля в користування ОСОБА_2, як цього вимагає ст. 765 ЦК України.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

У відповідності до пп. 3, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Так судом встановлено, що 19 лютого 2012 року ОСОБА_2, керуючи на відповідній правовій основі автопоїздом із сідельним тягачем „DAF95 XF96430" реєстраційний номер НОМЕР_3 та причепом автоцистерною реєстраційний номер НОМЕР_4, які належать фермерському господарству «Якторів», рухаючись в напрямку м. Тернопіль по автодорозі Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка в с. Романове, зупинив автопоїзд за межами стоянки частково на проїзній частині, а частково на узбіччі, увімкнув аварійну сигналізацію, знак аварійної зупинки не виставив, а зовнішні світові прилади були заліплені снігом, що погіршувало їх видимість, чим порушив п.п. 15.1, 15.2, 19.4, 9.10б Правил Дорожнього руху України.

Близько 03 години на 171 км+450 м автодороги Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам'янка в с. Романове Село Збаразького району Тернопільської області вантажний автомобіль НОМЕР_5, належного фізичній особі-підприємцю ОСОБА_4 під керуванням водія ОСОБА_6 здійснив наїзд на причіп-автоцистерну цистерну Е реєстраційний номер НОМЕР_4, що у складі автопоїзду із сідельним тягачем «DAF95 XF96430» реєстраційний номер ВС 4457АІ, який належить ФГ «Якторів» с. Словіта Золочівського району Львівської області та яким на відповідній правовій основі керував ОСОБА_2, що зупинився. В результаті дорожньо-транспортної пригоди зазначені транспортні засоби отримали механічні ушкодження, а пасажир автомобіля марки «Volkswagen Man 8.150» ОСОБА_1 - тілесні ушкодження та йому було призначено другу групу інвалідності.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року, яке набрало законної сили, за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства "Страхова Компанія "ПРОВІДНА", приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „ПЗУ Україна", фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, фермерського господарства «Якторів», третя особа: ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди було встановлено вину ОСОБА_2 в вищевказаній дорожньо-транспортній пригоді та ту обставину, що ступінь вини водіїв обох транспортних засобів в даній дорожньо-транспортній пригоді є рівною по 50%.

Цим же рішенням скасовано рішення Полонського районного суду від 3 липня 2015 року в частині відшкодування моральної шкоди з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 та фермерського господарства «Якторів», в позові ОСОБА_1 до фермерського господарства «Якторів» про відшкодування моральної шкоди відмовлено з тих підстав, що таку шкоду має відшкодовувати ОСОБА_2, який на відповідній правовій основі володів транспортним засобом, що стояв на обочині та який нарівні з іншим водієм є винуватцем в дорожньо-транспортної пригоди, а з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 стягнуто на користь позивача 150 000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

При цьому, судом було визначено розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодування ОСОБА_1 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 150 000 грн.

Вказане рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року після його оскарження в касаційному порядку було залишено без змін.

Згідно ст. 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоровя. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Ст. 1167 вказаного Кодексу передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Ч. 3 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається з рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року даним рішенням встановлено, що у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження, винним поряд з іншим водієм являється також і відповідач, а тому в силу вимог Ч. 3 ст. 61 ЦПК України та Цивільного кодексу України, якими врегульовано питання відшкодування заподіяної шкоди, він має нести цивільну відповідальність.

За таких обставин висновки суду першої інстанції щодо наявності цивільної відповідальності відповідача перед позивачем відповідають вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги, що обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року не мають відносно ОСОБА_2 доказового значення та не є преюдиційними, що на думку апелянта підтверджується ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2016 року, якою відмовлено в прийнятті його касаційної скарги на вищевказане рішення суду, слід відхилити.

Ч. 3 ст. 61 ЦПК України чітко передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року встановлено наявність вини ОСОБА_2 в настанні дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої позивач отримав тілесні ушкодження і та обставина, що він на відповідній правовій основі володів транспортним засобом, отже судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, встановлено ці обставини щодо особи, яка бере участь в даній цивільній справі. А ухвала судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2016 року, в якій суддя зробив висновок, що вказаним рішенням питання про права та обовязки не вирішувалось, не спростовує висновків та встановлення певних обставин вищевказаним судовим рішенням.

Крім того, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 квітня 2016 року було залишено без змін рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року після його перегляду в касаційному порядку та відхилено касаційну скаргу фізичної-особи підприємця ОСОБА_4

Не можуть бути підставою для скасування рішення суду і твердження апелянта, що він не являвся володільцем джерела підвищеної небезпеки, так як в момент ДТП автомобіль, яким він керував, стояв на узбіччі і не рухався.

Як вказано вище вина ОСОБА_2 в настанні дорожньо-транспортної пригоди встановлена судовим рішенням, а тому навіть якщо автомобіль і не рухався, а зупинився на узбіччі, ОСОБА_2, має нести відповідальність на загальних підставах, передбачених ст.ст. 1166, 1167 Цивільного кодексу України.

Слід відхилити також і доводи апелянта, що на момент ДТП володільцем автомобіля являлось фермерське господарство «Якторів», а ОСОБА_2 керував даним автомобілем як працівник господарства.

ОСОБА_2 не надав суду жодних доказів того, що він являвся працівником фермерське господарство «Якторів», а саме наказів про прийняття на роботу, трудової книжки, трудового договору тощо.

Не спростував апелянт і висновок суду про укладення між ОСОБА_2 та фермерським господарством «Якторів» договору оренди транспортного засобу, оскільки не надав суду жодних інших доказів, що він керував автомобілем, перебував у трудових відносинах з власником транспортного засобу. А фермерське господарство «Якторів» надало суду як доказ передачі автомобіля ОСОБА_2 фотокопію договору оренди.

Також дана обставина встановлена рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року.

Крім того, відповідно до п. 2.2 Правил Дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб.

Отже, навіть при відсутності договору оренди ОСОБА_2, отримавши від власника транспортного засобу фермерського господарства «Якторів» реєстраційний документ на цей транспортний засіб, отримав цей транспортний засіб у користування та володів ним на відповідній правовій основі.

Безпідставними є твердження апелянта про необґрунтованість висновків суду першої інстанції про порушення ним пп. 15.1, 15.2, 19.4, 9.10б Правил Дорожнього руху України.

Дана обставина встановлена постановою слідчого міліції від 18 травня 2012 року про закриття кримінальної справи, також вина ОСОБА_2 в ДТП встановлена рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року, яке в силу вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України має преюдиційне значення при вирішення даної справи.

Таким чином з врахуванням викладеного колегія суддів вважає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася з вини як ОСОБА_2 так і іншого водія, позивачу ОСОБА_1 була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала в звязку з ушкодженням здоровя, а тому з огляду на вказані норми закону, обставини справи, та враховуючи характер та обсяг фізичних та моральних страждань, яких зазнав позивач внаслідок ушкодженням здоровя, важкості тілесних ушкоджень, тривалості, тяжкість вимушених змін у його життєвих обставинах, його стану здоровя, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості колегія суддів приходить до висновку, що загальний розмір даної моральної шкоди складає 150 000 грн.

Однак, як вбачається з рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року потерпілому ОСОБА_1 було відшкодовано моральну шкоду в сумі 150 000 грн., яка була стягнута з власника іншого джерела підвищеної небезпеки фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 Отже, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини як ОСОБА_2 так і іншого водію, позивачу ОСОБА_1 моральна шкода, відшкодована в повному обсязі на підставі рішення суду від 11 листопада 2015 року.

Стягуючи з відповідача на користь позивача у відшкодування, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди в сумі 150 000 грн., суд першої інстанції не звернув увагу на ці обставини та при наявності іншого рішення суду, яким моральна шкода, завдана позивачу внаслідок ДТП, в такому розмірі вже відшкодована в повному обсязі та стягнута з іншої особи при встановленні вини в ДТП двох осіб, без достатніх підстав задовольнив позов.

Приймаючи до уваги викладене колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Полонського районного суду від 7 червня 2017 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 150 000 грн. та стягнення з ОСОБА_2 на користь держави судового збору в розмірі 487 грн. 20 коп. скасувати.

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий (підпис) А.М. Костенко

Судді (підписи) Л.М. Грох

ОСОБА_7

Згідно з оригіналом ОСОБА_8