АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 530/1658/16-ц Номер провадження 22-ц/786/2270/17Головуючий у 1-й інстанції Водолага А. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Чумак О.В.

суддів: Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.

при секретарі Ткаченко Т.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 липня 2017 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільної сумісної власності подружжя.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 липня 2017 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільної сумісної власності подружжя задоволено частково.

Стягнуто зі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, індивідуальний номер 8 на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, індивідуальний номер НОМЕР_1 кошти в сумі 60 000 гривень як компенсацію вартості 50 відсотків легкового автомобіля марки Skoda Octavia A5, державний номерний знак НОМЕР_2, рік випуску 2012, № кузова ТМВСА41Z4СВ158204, чорного кольору, обєм двигуна 1595 см. куб.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 640 грн. судового збору.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2, оскарживши його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, прохає скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Вказує, що транспортний засіб був проданий до розірвання шлюбу, з цих коштів повернуто борг у сумі 40000 грн., що підтвердила позивач та вбачається з розписки, показів свідків та договору купівлі-продажу. В ході судового розгляду встановлено, що позивач не приймала фінансової участі у придбанні спірного транспортного засобу. Також посилається на те, що суд не врахував правову позицію Верховного Суду України щодо аналогічних правовідносин.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до наступних висновків.

З матеріалів справи вбачається, встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами, що з 18.10.2008 року по 29.01.2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі.

Під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі 01.06.2012 року ними був придбаний автомобіль, державний номерний знак НОМЕР_2, рік випуску 2012, № кузова ТМВСА41Z4СВ158204, чорного кольору, обєм двигуна 1595 см. куб., паливо бензин, згідно довідки-рахунку ДПІ № 328771 від 01.06.2012 року (а.с.16, 73, 80-85).

Як убачається з довідки-рахунку ВІА 430353 від 29.04.2014 року, відповідач перереєстрував спірний автомобіль на свого брата ОСОБА_5, залишивши за собою право керування вказаним автомобілем (а.с.17,18). При цьому, як встановлено судом першої інстанції, та не спростовано відповідачем, позивачка не була повідомлена про відчуження вказаного автомобіля, оскільки вони продовжували користуватися ним.

12.08.2016 року після розірвання шлюбу відповідач перереєстрував спірний автомобіль зі ОСОБА_5 на себе (а.с.19).

23.12.2016 року під час розгляду справи в суді першої інстанції, без згоди позивачки та не повідомивши суд, відповідач ОСОБА_2 уклав договір купівлі-продажу 5341/2016/258419 вказаного транспортного засобу з ОСОБА_6 Договірна ціна вказаного автомобіля становить 120 000 грн. (а. с. 95).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя, тому він є їхньою спільною сумісною власністю. Оскільки спірний автомобіль відчужений відповідачем без згоди позивачки іншій особі, місцевий суд прийшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки половину вартості автомобіля у сумі 60000 грн.

Такі висновки місцевого суду відповідають обставинам справи, виходячи з наступного.

Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Право подружжя на розпорядження майном, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпорядження відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя ? частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби.

Згідно ч.1ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Суд першої інстанції вірно встановив, що спірний автомобіль був придбаний за спільні кошти подружжя під час шлюбу, а тому є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що спірний автомобіль був придбаний відповідачем у 2012 році за його особисті кошти, в тому числі за кошти, отримані від продажу іншого належному йому до шлюбу автомобіля, ні в місцевому, ні в апеляційному суді відповідачем не надано.

Наявні в матеріалах справи лист-зобовязання ПАТ «Укрсоцбанк» від 29.05.2012 року стосовно прийняття позитивного рішення про видачу кредиту ОСОБА_2 на купівлю спірного автомобіля Skoda Octavia A5, 1.6 2012 р.в., в сумі 70000 грн. згідно рахунка-фактури № 00033473 від 28.05.2012 р. не підтверджує ту обставину, що автомобіль придбаний за особисті кошти відповідача і погашення вказаного кредиту здійснювалось не за рахунок грошових коштів подружжя, а за власні кошти відповідача ОСОБА_2

Також відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що кошти від продажу автомобіля марки Skoda Octavia 1.8 ЗНГ 2001 року випуску, № кузова ТМВВL41U622549914, номерний знак НОМЕР_3, який був придбаний ним за кредитно-заставним договором № PLKPAE000090525 від 15.05.2008 р., що був укладений до реєстрації шлюбу, та зобовязання за яким були припинені під час зареєстрованого з позивачкою шлюбу, спрямовані на придбання спірного автомобіля у 2012 році.

Покази свідків, які були допитані в суді першої інстанції, обґрунтовано не взяті до уваги суду, з огляду на те, що вони чітко не підтвердили, за які кошти в 2012 році було придбано спірний автомобіль.

Також місцевий суд вірно не взяв до уваги посилання представника відповідача на судову практику Верховного Суду України про необхідність згоди сторін на отримання грошової компенсації за неподільну річ і внесення на депозит до прийняття судом рішення по суті грошових коштів, оскільки відповідач до закінчення судового розгляду у даній справі самовільно здійснив відчуження спірного автомобіля.

Як розяснено в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного з подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права його спільної сумісної власності , передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сімї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Як пояснила позивачка ОСОБА_3, їй не було відомо про те, що відповідач під час перебування у зареєстрованому шлюбі здійснив відчуження спірного автомобіля у 2014 році своєму брату ОСОБА_5, оскільки продовжував ним користуватися, потім знову зареєстрував вказаний транспортний засіб на себе та в подальшому, після розірвання шлюбу в 2016 році, продав його іншій особі. Грошові кошти від продажу автомобіля їй не передавалися та в інтересах сім"ї не використовувалися.

Разом з тим, дослідити довідку-рахунок серії ВІА 430353 від 29.03.2014 р., на підставі якої здійснено перереєстрацію спірного транспортного засобу зі ОСОБА_2 на ОСОБА_5 та визначити ціну за яку був проданий автомобіль, апеляційним судом не виявилося можливим, оскільки за інформацією Територіального сервісного центру № НОМЕР_4 МВС в Полтавській області, надати вказану довідку не вбачається можливим у звязку з закінченням терміну зберігання підстав для реєстрації транспортних засобів та її знищенням актом № 1 про відібрання на знищення справ, журналів територіального сервісного центру №5345 РЦС МВС в Полтавській області від 30.06.2017 р.

За таких обставин колегія суддів вважає вірним висновок суду щодо визначення ціни спірного автомобіля за останнім договором купівлі-продажу № 5341/2016/258419 від 23.12.2016 р., що був укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, та відповідно розміру компенсації, що підлягає стягненню на користь позивачки.

Доводи апеляційної скарги належними доказами не підтверджені, вірних висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з рішенням суду, тому на увагу колегії суддів не заслуговують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 03 липня 2017 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_1

Судді /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного

суду Полтавської області ОСОБА_1