АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2091/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : на ухвалу ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2012 року у справі за поданням заступника начальника відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2012 року заступник начальника відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду громадянина України ОСОБА_6 за межі України, в звязку з невиконанням зобовязань зі сплати боргу.

Просив тимчасово обмежити ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань згідно рішення суду.

Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2013 року постановлено тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, інд. код НОМЕР_1, зареєстрованого у ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, до виконання ним своїх зобов'язань по виконавчому листу № 2-1362 від 07.10.2011 року, виданому Дніпропетровським районним судом м. Дніпропетровська. Виконання ухвали доручено Адміністрації Державної Прикордонної служби України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

Судова колегія заслухавши осіб, які з»явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Задовольняючи подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_6, суд першої інстанції посилався на наявність підстав для задоволення даного подання.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону "Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Реалізація цих прав здійснюється шляхом звернення до суду в порядку ст. 3771 ЦПК України з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України.

За змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 17 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання яких здійснюється ДВС.

Частиною 2 ст.3771 ЦПК України передбачено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання.

Проте, враховуючи, що вирішивши це питання суд може позбавити особу права на вільне пересування, у випадку необхідності з'ясування судом обґрунтованості внесеного подання, явку державного виконавця до суду може бути визнано обов'язковою. А у випадку недостатності необхідної інформації про стан виконання рішення боржником, суд, розглядаючи подання може постановити ухвалу про витребування в порядку ст. 88 Закону України "Про виконавче провадження" для огляду матеріалів виконавчого провадження, не обмежуючись матеріалами подання.

Але розглядаючи зазначене подання, суд постановив ухвалу без участі державного виконавця, при цьому обмежившись матеріалами внесеного подання та не витребувавши для огляду матеріалів виконавчого провадження, допустивши цим неповноту розгляду справи.

Колегія суддів вважає, що порушивши порядок розгляду даного питання суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку про наявність підстав для задоволення подання.

Також колегія суддів вважає за доцільне звернути увагу суду першої інстанції на те що, відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і вїзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розвязання спорів у цій сфері.

Пунктом 2 ст. 6 цього Закону передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або забезпечення заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», який діяв на час звернення державного виконавця з поданням, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язання за рішенням.

Отже, тимчасове обмеження у праві виїзду може мати місце не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону "Про виконавче провадження", зокрема, утримання від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надання у строк, встановлений державним виконавцем, достовірних відомостей про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасна явка за викликом державного виконавця; письмове повідомлення державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Матеріалами справи встановлено, що постановою головного державного виконавця ВДВС Золотоніського МРУЮ відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-1362 виданого 07 жовтня 2011 року Дніпропетровським районним судом про стягнення боргу в сумі 115 536,74 грн. солідарно (а.с.4).

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим, з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, районному суду належало б з'ясувати, чи дійсно ОСОБА_6 свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Колегія суддів також звертає увагу суду першої інстанції на те, що подання про тимчасове обмеження права особі на виїзд за межі України має містити, обґрунтування ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань, що в поданні ДВС відсутнє, як відсутнє таке обґрунтування в ухвалі суду від 14 вересня 2012 року.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до передчасного висновку щодо задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження в праві виїзду гр. ОСОБА_6 за межі України, оскільки не перевірив чи мав місце факт ухилення останнього від виконання покладених на нього зобов»язань по поверненню боргу.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Колегія суддів вважає, що при розгляді подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України був порушений порядок встановлений для розгляду даного питання, а тому відповідно до положень ст. 312 ЦПК України, оскаржувана ухвала підлягає скасуванню, а питання про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України підлягає передачі на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 312, 315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2012 року у справі за поданням заступника начальника відділу державної виконавчої служби Золотоніського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України скасувати.

Питання про тимчасове обмеження ОСОБА_6 у праві виїзду за межі України передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий :

Судді :