Справа № 190/171/17-ц
Провадження №2/190/176/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2017 року м.П"ятихатки

П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області

в складі головуючого судді Легкошерст Ю.В.,

з участю секретаря Гук С.Р.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. П'ятихатки цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, відділу Держгеокадастру у П'ятихатському районі Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, Державного акту на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом ОСОБА_2, Пятихатської районної державної адміністрації, відділу Держгеокадастру у П'ятихатському районі Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, Державного акту на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що ОСОБА_2 є її батьком, ІНФОРМАЦІЯ_3 батько помер. Батько до дня своє смерті проживав разом з нею та її матір'ю по АДРЕСА_1 На момент смерті батька вона була малолітньою особою, їй виповнилось лише вісім років. Після смерті батька залишилось спадкове майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай) розміром 6,46 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Комісарівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області. У вересні 2016 року від матері дізналась про існування спадкового майна, у зв'язку з чим з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину звернулась до Пятихатської державної нотаріальної контори, де отримала відмову з посиланням на те, що нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини та спадщину після смерті батька ОСОБА_2 прийняв його брат ОСОБА_2

У зв'язку з вищевикладеним, просить поновити їй строк звернення до суду, встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого на ім'я ОСОБА_2; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 28.12.2000 року площею 19,860 га, виданого Комісарівською сільською радою П'ятихатського району Дніпропетровської області на ім'я ОСОБА_2, скасувати запис в розділі Книги записів про державну реєстрацію Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за НОМЕР_2 про державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1 від 28.12.2000 року; визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,46 умовних кадастрових гектара в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 позов не визнали та представник відповідача пояснила, що померлий ОСОБА_2 до дня своєї смерті не проживав однією сім'єю з ОСОБА_7 та їх малолітньою донькою, він проживав в АДРЕСА_2 а в будинку свого батька по АДРЕСА_3 Крім того, позивач з 2009 року є повнолітньою особою, і з того часу мала можливість в межах строку позовної давності реалізувати своє право на отримання спадщини, проте нічого не зробила, а те, що вона дізналась про наявність спадкового майна лише у вересні 2016 року не є причиною для поновлення строку позовної давності. Крім того, як встановлено в судовому засіданні позивач про існування спадкового майна знала ще з 2009 року, неодноразово висловлювання своє невдоволення різним особам. Разом з цим Державний акт на право власності на землю, включає три паї, тому вважає, що підстави для визнання Державного акту на право власності на землю в цілому відсутні.

Відповідач Пятихатська районна державна адміністрація Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки не повідомили, заява про розгляд справи без участі їх представника до суду не надходила.

Відповідач відділ Держгеокадастру у П'ятихатському районі свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засідання пояснив, що з померлим ОСОБА_2 познайомився в 1987 році, разом працювали в автопаркі. Останній проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з дружиною ОСОБА_7, дочкою ОСОБА_9 та двома синами. Оскільки він був водієм, то часто привозив ОСОБА_2 додому після роботи. Крім того, йому відомо, що померлий ОСОБА_2 в 1988 році разом з дружиною ОСОБА_7 та дітьми переїхали жити в м. П'ятихатки, прожили там приблизно рік та назад повернулись в с. Комісарівка. З померлим ОСОБА_2 спілкувався майже до самої смерті, часто приїздив до них в гості, разом ходили на рибалку.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що померлий ОСОБА_2 був її цивільним чоловіком, проживала разом з ним з 1987 року і по день його смерті однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання мають доньку - ОСОБА_4, яка по день смерті батька проживала разом з ними по АДРЕСА_4 В 1987 році вони сім'єю переїхали жити в м. П'ятихатки, проте проживши рік в м. П'ятихатки, повернулись всі разом в с. Комісарівка, де і проживали сім'єю до дня смерті ОСОБА_2 Знала, що за життя її цивільний чоловік ОСОБА_2 мав сертифікат на право на земельну частку пай, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Котовського. Після смерті чоловіка вона запила та через відсутність коштів не мала змоги оформити спадщину. Допомогти їй оформити спадщину після смерті ОСОБА_2 на ім'я їх дочки ОСОБА_4 обіцяла ОСОБА_10, яка є дружиною брата померлого, у зв'язку з чим вона і віддала їй сертифікат на право на земельну частку (пай). Проте, через рік від ОСОБА_10 дізналась, що спадщину після смерті її чоловіка оформив його брат ОСОБА_2 В суд за захистом прав своєї дитини вона не зверталась, оскільки не мала коштів. Дочці про те, що її батько мав сертифікат на право на земельну частку (пай) вона розповіла наприкінці 2016 року.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що з померлим ОСОБА_2 був знайомий з 1987 року, разом працювали в автопаркі. З розмов з померлим йому було відомо, що він жив в с. Комісарівка П'ятихатського району Дніпропетровської області разом з жінкою на ім'я «ОСОБА_20» та у них була донька «ОСОБА_19». З 1990 року з ОСОБА_2 він перестав спілкуватись, з того часу він його не бачив та нічого про нього не знав.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що в с. Комісарівка П'ятихатського району Дніпропетровської області проживає з 1970 року. В 1987 році до них в село приїхав жити і померлий ОСОБА_2, він жив разом з ОСОБА_7 та їх дочкою ОСОБА_4 по сусідству від неї. В 1988 році сім'я ОСОБА_4 переїхала жити в м. П'ятихатки, а приблизно через рік повернулись в село, де і прожили всі разом однією сім'єю до дня смерті ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її чоловіком. ЇЇ чоловік мав рідного брата ОСОБА_2 Їй відомо, що померлий ОСОБА_2 раніше проживав у м. Нікополь, а згодом приїхав жити в с. Комісарівку П'ятихатського району Дніпропетровської області. По приїзді він став проживати разом з ОСОБА_7, від сумісного проживання у них народилась донька ОСОБА_4, яка є позивачем по справі. Разом проживали вони недовго, в 1987 році ОСОБА_2 поїхав жити в м. П'ятихатки, а через рік повернувся в с. Комісарівку, де став проживати разом зі своїм батьком по вул. К.Маркса до дня своєї смерті. В ІНФОРМАЦІЯ_5 його батько помер, а він ще деякий час проживав у будинку батька, потім його продав та став проживати у знайомого. ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_2 помер. Після смерті ОСОБА_2 до них звернулась ОСОБА_7, яка принесла сертифікат на право на земельну частку (пай), на ім'я померлого ОСОБА_2 та віддала його їм. Вони з чоловіком ОСОБА_2 запропонували ОСОБА_7 оформити пай на малолітню доньку ОСОБА_4, на що остання погодилась. Декілька разів вони домовлялись поїхати до нотаріуса та оформити спадщину на малолітню дитину, проте оскільки ОСОБА_7 зловживала спиртними напоями, остання так нікуди і не поїхала. Після чого чоловік ОСОБА_2 вирішив оформити спадщину на себе. В 2001 році ОСОБА_7 разом з донькою виїхала з села. Весь цей час вони не спілкувались, проте коли позивачка у 2010 році в сільській раді реєструвала народження сина, остання висловлювала своє невдоволення тим, що батьків пай її чоловік переоформив на себе.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що відповідач ОСОБА_2 є її батьком, а померлий ОСОБА_2 був її дядьком. Пам'ятає, що її дядько разом з ОСОБА_7 в АДРЕСА_5 проживав недовго, в 1987 році вони переїхали жити в м. П'ятихатки, а через деякий час дядько знову повернувся в с. Комісарівку, де проживав у свого батька ОСОБА_14 Після смерті ОСОБА_14 дядько деякий час проживав у знайомого, а в ІНФОРМАЦІЯ_5 він помер. В 2000 році її мати ОСОБА_10 попросила її зї'здити разом з ОСОБА_7 в м. П'ятихатки до нотаріуса, щоб оформити спадщину після смерті дядька на ОСОБА_4, проте ОСОБА_7 так і не з'явилась.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засідання пояснила, що вона працює секретарем Комісарівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області. В погосподарських книгах Комісарівської сільської ради вулиця та номер будинку проживання мешканців села раніше не зазначались. В 2010 році вона спілкувалась з позивачкою ОСОБА_4, остання при їх розмові висловювала невдоволення тим, що пай після смерті її батька оформив її дядько ОСОБА_2 Свої невдоволення з цього ж приводу в 2012 році висловлював і брат позивачки.

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач ОСОБА_4 народилась ІНФОРМАЦІЯ_6 року, її батьком є ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про встановлення батьківська/а.с.12,13/.

ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Комісарівка П'ятихатського району Дніпропетровської області ОСОБА_2 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть/а.с.14/.

Після його смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай) розміром 6,46 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Котовського, про що свідчить копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_3.с.19/.

Згідно спадкової справи № 617/2000 рік, заведеної Пятихатської державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини за законом 09.08.2000 року до нотаріальної контори звернувся відповідач ОСОБА_5, рідний брат померлого, який повідомив нотаріусу, що інших спадкоємців після смерті ОСОБА_2 немає.

09.08.2000 року державним нотаріусом Пятихатської державної нотаріальної контори ОСОБА_16 видано свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що спадкоємцем права на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у КСП ім. Котовського розміром 6,46 умовних кадастрових гектарів, що належало померлому ОСОБА_2 є його брат ОСОБА_5. (зареєстровано в реєстрі за №1-2799)/а.с.123/.

28.12.2000 року ОСОБА_2 оформив право власності на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_2, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 28.12.2000 року, виданого Комісарівською сільською радою народних депутатів на ім'я ОСОБА_5. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2/а.с.22/.

Згідно з записів погосподарської книги № 1 Комісарівської сільської ради за 1991-1995 роки, головою домогосподарства розташованого по АДРЕСА_6, вказана ОСОБА_7, ОСОБА_2 вказаний як співмешканець, позивач ОСОБА_4 вказана як донька./а.с.

Відповідно до записів погосподарської книги № 2 Комісарівської сільської ради за 1996-2000 роки, головою домогосподарства розташованого по АДРЕСА_6, вказана ОСОБА_7, ОСОБА_2 вказаний як співмешканець (вибув в лютому 1997 року в члени господарства № 397), позивач ОСОБА_4 вказана як донька.

Згідно з записів погосподарської книги № 8 Комісарівської сільської ради за 1996-1999 роки, головою домогосподарства розташованого по АДРЕСА_7, з 1997 до моменту смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року вказаний ОСОБА_2

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Статтею 548 ЦК України (в редакції Закону 1963 року) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК (в редакції Закону 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину (ст. 560 ЦК України (в редакції Закону 1963 року).

В силу п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року за № 152/361), яка була чинною на час виникнення спірних відносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

Як встановлено в судовому засіданні сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ім'я ОСОБА_2 знаходився у позивачки з моменту смерті спадкодавця. Даний факт в судовому засіданні підтвердили відповідач ОСОБА_2, свідки, які поясни ли, що в момент смерті спадкодавця сертифікат на право на земельну частку (пай) знаходився у ОСОБА_17 і тільки через деякий проміжок часу, остання їм його віддала, що і дає підстави вважати, що позивачка ОСОБА_4 фактично прийняла спадщину після смерті свого брата, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо встановлення факту прийняття спадщини є законними та обгрунтованими у зв'язку з чим і підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, положення якої були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Частиною 1 ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей.

Із матеріалів справи видно, що 28.12.2000 року ОСОБА_2 оформив право власності на земельну частку (пай), яка належала ОСОБА_2, що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 28.12.2000 року, виданого Комісарівською сільською радою народних депутатів на ім'я ОСОБА_5. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за НОМЕР_2.

Підставою видачі державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_4 від 28.12.2000 року було свідоцтво про право на спадщину за законом, видане останньому після смерті брата ОСОБА_2

Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що внаслідок видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом порушені майнові права позивача, тому на підставі ст. 48 ЦК УРСР вказане свідоцтво про право на спадщину та Державний акт право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 28.12.2000 року слід визнати недійсними.

Разом з тим, щодо вимог про скасування запису про державну реєстрацію Державного акту про право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 28.12.2000 рокут, суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення, адже згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про визнання правочину недійсним є підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав, які особа набула за цим правочином, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні.

13 грудня 2016 року позивачу ОСОБА_4 державним нотаріусом Пятихатської державної нотаріальної контори позивачу ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_2 відмовлено, у зв'язку з тим, що спадкоємцем пропущений строк для прийняття спадщини/а.с.16/.

З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, проте позивач на час відкриття спадщини за положеннями ЦК Української РСР 1963 року була спадкоємицею першої черги, фактично прийняла спадщину після смерті батька, при цьому являлась неповнолітньою особою, яка не мала права самостійно вчиняти дії, щодо оформлення спадщини, та дізналася про наявність спадкового майна лише у вересні 2016 року, мати останньої не скористалася правом на спадщину, проте заяву про відмову від спадщини ні позивач ні її матір не подали, дядько позивача знаючи про спадкове майно померлого та про наявність у останнього неповнолітньої дитини, подав заяву про прийняття спадщини, повідомиши нотаріуса, що інших спадкоємців після смерті померлого ОСОБА_2 немає, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після померлого ОСОБА_2 за законом є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що ж стосується посилання відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного висновку.

Статтею 71 ЦК Української РСР встановлено загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) - три роки.

За положеннями статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін.

Згідно ст. 76 ЦК Української РСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

У відповідності до ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Судом встановлено, що строк позовної давності ОСОБА_4 пропущений з поважних причин, оскільки на час прийняття спадщина остання була неповнолітньою, та про порушення свого права дізналися лише у вересня 2016 року від своєї матері, на підставі чого звернулася до управління Держгеокадастру у П'ятихатському районі та Пятихатської державної нотаріальної контори для отримання відомостей щодо спадкового майна. У зв'язку з чим суд вважає поважними причини пропуску позивачем встановленого строку звернення до суду для захисту своїх порушених прав.

Показання свідків ОСОБА_10, ОСОБА_13 про те, що позивач про існування спадкового майна знала ще з 2009 року суд до уваги не приймає, оскільки останні є дружиною та дочкою відповідача ОСОБА_2, тому є заінтересованими особами по справі. Крім того, свідок ОСОБА_15 працює секретарем Комісарівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, головою якої є дружина відповідача.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, Пятихатської районної державної адміністрації Дніпропетровської області, відділу Держгеокадастру у П'ятихатському районі Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, Державного акту на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Поновити позивачу ОСОБА_4 строк звернення до суду за захистом своїх порушених прав.

Встановити факт прийняття ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 спадщини після смерті батька ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом № 1-2799, видане Пятихатською державною нотаріальною конторою Дніпропетровської області на ім'я ОСОБА_5 у спадковій справі № 617/2000.

Визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю Серії НОМЕР_1 від 28 грудня 2000 року на землю площею 19,860 га, що розташована на території Комісаріської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, що виданий на ім'я ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 право на земельну частку (пай) розміром 6,46 умовних кадастрових гектара в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_3, згідно сертифікату на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_6 від 31.05.1997 року.

В іншій частині заявлених вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через П'ятихатський районний суд Дніпропетровської області.

Стороною яка не приймала участь в судовому засіданні апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 03 листопада 2017 року.

Головуючий-суддя Ю.В. Легкошерст