У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 жовтня 2017 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Шеремет А.М.,

суддів: Ковальчук Н.М., Хилевича С.В.,

секретар судового засідання: Вихотень Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та компенсацію моральної шкоди , завданої злочином,-

в с т а н о в и л а :

10 березня 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та компенсацію моральної шкоди, завданої злочином.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу в якій доводить про незаконність та необґрунтованість вказаного рішення через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно позбавив його можливості подати доказ (висновок експерта), наперед встановивши, що вказаний доказ не підтвердить заявлені позовні вимоги, що є грубим порушенням процесуальних прав та позбавило його можливості судового захисту.

Крім того, суд не врахував, що відповідач не відшкодував майнову шкоду та відмовляється від компенсації за завдану моральну шкоду.

Просить рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом встановлено, що вироком Рівненського районного суду Рівненської області від 09.06.2015 року у справі №570/2040/15-к ОСОБА_2 визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України (умисне тяжке тілесне ушкодження).

Як вбачається зі змісту висновку експерта судово-медичної експертизи № 150 від 17.02.2015 року, проведеної в кримінальній справі на підставі постанови старшого слідчого СВ Рівненського РВ УМВС України в Рівненській області від 06.02.2015 року, позовної заяви прокуратури Рівненського району від 25.08.2015р. № 54-3855вих15 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину в сумі 10342,18 грн., рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 19.10.2015 року у справі за позовом прокуратури Рівненського району Рівненської області в інтересах держави в особі відділу охорони здоров'я Рівненської райдержадміністрації про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину слідує, що від отриманих 23.11.2014 року травм ОСОБА_1 у період з 24.11.2014 року по 15.12.2014 року (21 ліжко-день) перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Рівненської центральної районної лікарні.

В період з 29.12.2014 року по 21.01.2015 року (згідно епікризу № 13958) ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради, з постановленим діагнозом: перелом 8-го ребра зліва зі зміщенням уламків.

20 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_2 написав позивачу ОСОБА_1 розписку, в якій зобов'язувався відшкодувати завдані збитки за нанесені тілесні ушкодження у розмірі 8 000 гривень до 27.02.2015 року.

23 лютого 2015 року позивач ОСОБА_1 отримав кошти та написав розписку про те, що претензій матеріального та морального характеру до відповідача ОСОБА_2 не має та в подальшому мати не буде, оскільки збиток йому відшкодовано.

З 27 липня 2015 року по 07 серпня 2015 року (згідно епікризу № 4238) позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Рівненської центральної районної лікарні з клінічним діагнозом: гемопневмофіброз зліва після лівобічної торакотомії 02.01.15 р. з приводу ЗТГК, перелому 8-го ребра зліва, лівобічного пневмотораксу. Вторинна ЛКП СН-1 ФК-2. Синусова брадикардія (захворювання серця). Вертеброгенна торакалгія (міжреберна неврологія), гострий болевий синдром. Призначене лікування; електрофорез, масаж, наклофен, вольтарен, аертал, фастум-гель.

З 17.08.2015 року по 01.09.2015 року (згідно епікризу № 8877) позивач ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради. Встановлено діагноз: поширений фіброторакс та пневмофібріоз зліва після лівобічної торактомії, ушиваня пошкодженої н/долі лівої легені, перев'язки були в/долі лівої легені, евакуація гемотораксу, що згорнувся, дренування лівої плевральної порожнини (02.01.2015р.).

Судом першої інстанції, також встановлено, що ОСОБА_1 мав III групу інвалідності і до отриманих тілесних ушкоджень 23.11.2014 року., тобто перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період з 17.08.2015 р. по 01.09.2015 р. було обумовлене лікуванням встановлених та супутніх хвороб, що не пов'язані з отриманими травмами 23.11.2014 р., а також з метою повторного огляду для підтвердження III групи інвалідності.

Для доведення понесених матеріальних витрат на лікування в сумі 12 000,00 грн. позивач надав квитанції та фіскальні чеки про придбання ліків (а.с. 33).

За положеннями ЦПК України обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів слід зауважити, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях, (ст. 60 ЦПК України).

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на підтвердження того, що понесені позивачем витрати на придбання ліків були пов'язані з його лікуванням внаслідок отримання 23.11.2014 року ним тілесних ушкоджень з вини відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що позивач не довів, що медичні препарати, з огляду на їх фармакологічні властивості та способи застосування, були призначені саме для лікування отриманої ним травми чи постравматичного лікування, а не інших захворювань ніж ті, що були діагностовані у позивача внаслідок отриманих тілесних ушкоджень 23.11.2014 р. та обгрнутовано відмовив в задоволенні позову.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права, судом в повній мірі з'ясовано обставини, що мають значення для справи, апеляційна скарга не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча

Судді :