УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеник Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес», третя особа - регіональний сервісний центр Міністерства внутрішніх справ України в Черкаській області, про визнання відмови у виплаті страхового відшкодування неправомірною, стягнення страхової суми, пені, інфляційних втрат, витрат за упущену вигоду та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2017 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 6 березня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 грудня 2015 року відбулося незаконне заволодіння транспортним засобом «Toyоta Land Cruiser», належним їй на праві власності. Зазначала, що відповідно до укладеного 26 листопада 2015 року між нею та приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Брокбізнес» (далі -

ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес») договору страхування зазначеного транспортного засобу, нею були виконані всі умови, передбачені цим договором для отримання страхової суми. Вона повідомила відповідача про страховий випадок, передала ключі від застрахованого автомобіля, а пізніше передала й технічний паспорт на автомобіль, проте відповідач у виплаті страхового відшкодування їй відмовив.

З урахуванням зазначеного, уточнивши позовні вимоги, позивачка просила суд визнати відмову ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» у виплаті страхового відшкодування неправомірною, стягнути страхову виплату в розмірі 1 млн. 300 тис. грн, пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 394 954 грн 67 коп., інфляційні втрати в розмірі 162 500 грн та 50 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, а також понесені судові витрати.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 січня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано відмову ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» у виплаті страхового відшкодування неправомірною. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь ОСОБА_3 страхову виплату в розмірі 1 235 000 грн; пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування в розмірі 394 954 грн 67 коп.; інфляційні втрати в розмірі 162 500 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 6 березня 2017 року рішення районного суду в частині стягнення пені, інфляційних втратзмінено. Стягнуто з ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» на користь ОСОБА_3 пеню за порушення строків виплати страхового відшкодування в сумі 375 206 грн 93 коп, інфляційні втрати в сумі 154 374 грн 37 коп. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно ст. 979 ЦК України після настання страхового випадку страхова компанія не виконала свої зобов'язання за договором страхування, тому вона повинна нести цивільно-правову відповідальність.

Змінюючи рішення районного суду в частині стягнення пені за порушення строків виплати страхового відшкодування, інфляційних втрат, апеляційний суд погодився з висновками районного суду про те, що страховий випадок настав, а відмова страховика у виплаті позивачці страхового відшкодування є незаконною.

При цьому послався на обґрунтованість висновку щодо наявності підстав для стягнення страхового відшкодування, неустойки, передбаченої ст. 992 ЦК України та покладення на страховика відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України.

Також зазначив, що визначаючи розмір пені та інфляційних витрат, суд першої інстанції помилково не відрахував розмір франшизи, яка у договорі визначена у розмірі 5 %.

Проте повністю погодитися із таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 26 листопада 2015 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля «Toyоta Land Cruiser» належного ОСОБА_3 на праві власності, на суму 1 млн. 300 тис. грн терміном до 26 листопада 2016 року.

Відповідно до п. 9.1.4 договору страхування у перелік страхових ризиків та страхових випадків включено незаконне заволодіння транспортним засобом (угон/викрадення транспортного засобу).

16 грудня 2015 року транспортний засіб «Toyоta Land Cruiser» було викрадено, про що відповідно до пп. 13.1.3 та 13.1.8. протягом трьох днів ОСОБА_3 повідомила ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес».

Актом прийому-передачі від 17 грудня 2015 року ОСОБА_3 було передано представнику ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» ключі від автомобіля, а 8 лютого 2016 року свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу.

Листом від 22 січня 2016 року № 104-11 ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» прийняло рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування ОСОБА_3

У ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про страхування» страховийвипадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Положення цієї статті кореспондується з ч. 1 ст. 16 ЗУ «Про страхування», за змістом якої договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно зі ст. 8 Закону України «Про страхування» страховим ризиком є певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання, а страховим випадком - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов'язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

За змістом положень ст. 988 ЦК України, ст. 20 Закону України «Про страхування» обов'язок страховика здійснити страхове відшкодування виникає лише у разі настання страхового випадку.

Тобто приписи наведених норм нерозривно пов'язують момент виникнення обов'язку страховика щодо здійснення виплати страхової суми із настанням страхового випадку. Настання події, яка може належати до страхових ризиків, але згідно з умовами договору страхування є виключенням зі страхових випадків, не породжує обов'язку страховика щодо виплати страхового відшкодування.

Обгрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» звертало увагу на зміст п. 9.2 договору страхування, який містить визначення страхового випадку й однією з обов'язкових ознак випадку є те, що подія не повинна підпадати під виключення або обмеження страхування за договором страхування.

Зазначало, що згідно п. 11.1.10 договору страхування втрата застрахованого транспортного засобу внаслідок незаконного заволодіння застрахованим транспортним засобом з реєстраційними документами, що були залишені у цьому транспортному засобі є виключенням із страхових випадків.

У момент незаконного заволодіння у застрахованому транспортному засобі знаходився реєстраційний документ на цей транспортний засіб, про що повідомила ОСОБА_3 у заяві про незаконне заволодіння ним від 17 грудня 2015 року.

Тобто, відсутній сам факт страхового випадку, а, отже, не виникає зобов'язання страховика по виплаті страхового відшкодування.

У порушення вимог ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України апеляційний суд на зазначені положення закону уваги не звернув; доводів апеляційної скарги ПАТ «Страхова компанія «Брокбізнес» належним чином не перевірив та не навів мотивів відхилення зазначених доводів.

За таких обставин рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Брокбізнес» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 6 березня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик