АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Притула Н.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій І.В.

за участю: представника позивача Вовчук М.В.

відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

в с т а н о в и л а :

Позивач звертаючись в червні 2016 року до суду з вищевказаним позовом обґрунтовував свої вимоги тим, що 28.12.2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії Печерське відділення №3715 (04.07.2012 року реорганізовано та змінено назву на Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі територіально відокремленого безбалансового відділення №10026/0187 філії - Головного управління по м. Києву та Київській області АТ «Ощадбанк») та ОСОБА_4 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії. Відповідно до умов якого позивач надав, а відповідач отримав кредит в розмірі 2 488 000 гривень зі сплатою 16,5 % річних за користування кредитними коштами з остаточним терміном повернення кредиту не пізніше 28.12.2017 року. Однак відповідач свої зобов'язання перед банком не виконував і станом на 14.10.2010 року заборгованість за кредитом становила 3 374 941,54 гривень. Частково зазначена вище заборгованість була погашена внаслідок виконання рішення суду за яким було звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належав іпотекодавцю ОСОБА_5

Крім того, банк звертався з позовом до відповідача (позичальника) про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії №2449 від 28.12.2007 року. Вказану позовну заяву було частково задоволено та стягнуто з ОСОБА_4 заборгованість в сумі 861 400 гривень. Тому звертаючись до суду позивач просив суд стягнути з відповідача: 571 275, 76 гривень - тіло кредиту; 137 678, 78 гривень - пені; 1069192, 60 гривень інфляційні втрати від прострочених сум заборгованості за кредитом; 3 % річних від простроченої суми заборгованості за договором - 159 929, 53 гривни, а всього: - 1 938 076, 67 гривень.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішення суду позивачем подано апеляційну скаргу де ставилося питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав подану апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити.

Відповідач не визнав подану апеляційну скаргу, заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення осіб що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Так , судом при розгляді справи встановлено, що 28.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_4 був укладений договір відновлювальної кредитної лінії №2449.

За умовами зазначеного договору з врахуванням положень додаткового договору №1 від 17.06.2009 року, банк надав позичальнику грошові кошти в сумі 2 487 999,13 гривень зі сплатою 16,5% річних, строком на десять років, при цьому дата остаточного погашення кредиту визначена не пізніше 28.12.2017 року (п.1.1.1, 1.1.5 договору).

28.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_6 був укладений іпотечний договір №5513 з метою забезпечення належного виконання зобов'язання позичальника, що випливає з кредитного договору №2449 від 28.12.2007 року.

Предметом іпотеки за вказаним договором було нерухоме майно, а саме: квартира АДРЕСА_1. (п. 1.1.2 договору іпотеки), договірна вартість становила 3 555 200,00 гривень (п.1.4 договору іпотеки).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду від 13.07.2011 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором № 5513 від 28.12.2007 року укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» в особі філії - Печерське відділення №3715 ВАТ «Ощадбанк» та ОСОБА_6, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Холод Т.А., а саме: квартиру, загальною площею 79,10 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в рахунок погашення перед баком заборгованості, що виникла на підставі договору відновлювальної кредитної лінії №2449 від 28.12.2007 року, яка станом на 14.10.2010 року складала 3 374 941 , 54 гривень, з яких: сума кредиту - 2 487 999,13 гривень; відсотки - 749 263,63 гривень; пеня - 137 678,78 гривень. У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Виконавчий лист за вищевказаним рішенням щодо звернення стягнення на предмет іпотеки було пред'явлено на виконання. 11.08.2014 року проведено повторні прилюдні торги, які за відсутності зареєстрованих учасників торгів було визнано такими, що не відбулись. Після чого банк придбав квартиру в порядку ст. 49 Закону України «Про іпотеку» вартістю 2 380 900,00 гривень та отримав 16.09.2014 року свідоцтво про право власності видане приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сидоренко А.В.

Також позивач звертався до суду з позовною заявою до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 2449 від 28.12.2007 року. Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 10 квітня 2014 року було задоволено вимоги позивача, та стягнуто з відповідача заборгованість за договором про відновлювальну кредитну лінію від 28 грудня 2007 року в сумі 3 846 242, 60 гривень.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 лютого 2015 року було зменшено розмір стягуваної суми з 3 846 242, 60 гривень до 861 400 гривень.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні заявлених вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту зазначав про те, що в матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості за тілом кредиту, який відповідає умовам кредитного договору з врахуванням двох рішень судів (позивачем не враховано, що Апеляційним судом м. Києва застосовано строк позовної давності та зменшено суму заборгованості за кредитом). Також суду не надана виписка по рахунку відповідача, як позичальника з якої можна встановити фактичну заборгованість за кредитом та зарахування сум, тому суд позбавлений можливості перевірити заборгованість за кредитом.

Щодо стягнення пені в сумі 137 678,78 гривень то суд не вбачав підстав для її стягнення, оскільки зазначена сума пені встановлена в рішенні суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, де відповідачем був лише майновий поручитель, в той же час банк за той же період звертався до суду з окремим позовом про стягнення пені з позичальника, яка стягнута рішенням апеляційного суду м. Києва від 30.09.2014 року. Тому, стягнення з позичальника пені в сумі 137 678,78 гривень фактично є подвійною відповідальністю та повторним стягненням пені за той період, що судом вже прийнято рішення.

Беручи до уваги, що згідно з положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України позивач в позовних вимогах просив стягнути з відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних нараховані на прострочений кредит, без надання відповідного розрахунку, суд вказував на те, що він позбавлений можливості здійснити перевірку правильності нарахування інфляційних втрат. Так само щодо нарахування інфляційний втрат на суму не сплачених відсотків (представник позивача не зміг пояснити яким чином нараховувався індекс інфляції), а тому оскільки суд не має спеціальних знань, а в матеріалах справи відсутній детальний розрахунок заборгованості, суд не вбачав підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних.

Проте повністю погодитися з такими висновками суду не можна виходячи з наступного.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову фактично виходив з того, що обов'язок доведення розміру заборгованості покладається саме на позивача.

При цьому не взявши, на думку колегії суддів, до уваги положення ст. 60 ЦПК України за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Заперечуючи проти позову ( згідно матеріалів справи) відповідач виходив з того, що позивач вже звертався до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії. А відтак, намагається повторно стягнути грошові кошти та пеню, яка була зменшена рішенням Апеляційного суду м. Києва.

Колегія суддів вважає, що зазначені заперечення відповідача не ґрунтуються на нормах діючого законодавства та матеріалах справи.

Наявні матеріали справи на час розгляду в суді першої інстанції вказували на те, що за договором кредиту укладеного між сторонами 28.12.2007 року відповідачу були надані кредитні кошти в розмірі 2 487 999, 13 гривень.

За рахунок реалізації предмету іпотеки були зараховані кошти в рахунок погашення заборгованості в сумі 2 380 900,00 гривень з яких: 1 631 636,37 гривень - зараховано на погашення тіла кредиту; 749 263, 63 гривень - зараховано на погашення відсотків за користування кредитом.

Після зарахування коштів за рахунок іпотечного майна залишилась заборгованість в розмірі: тіло кредиту - 856 362,76 гривень та пеня - 137 678,78 гривень.

За рішенням Апеляційного суду м. Києва від 30.09.2014 року було стягнуто кошти по відшкодуванню тіла кредиту в розмірі 285 087 гривень. При цьому як вбачається із тексту судового рішення, у ході розгляду справи обставини щодо коштів, які були вилучені від продажу іпотечного майна в рахунок заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту судом не досліджувалося.

Відтак, залишок неповернутих коштів по тілу кредиту на час розгляду справи в суді першої інстанції з урахуванням постановлених судових рішень складав: 856 362, 76 гривень - 285 087 гривень = 571 276, 63 гривень.

У ході розгляду справи відповідачем не було надано доказів на підтвердження внесення ним будь-яких грошових коштів на виконання умов укладеного договору протягом його дії ( 2007 - 2017 роки), щоб давало підстави суду або для зменшення зазначеної вище суми залишку тіла кредиту, або підтвердження позиції відповідача щодо відсутності заборгованості.

Позивачем на підтвердження заявлених вимог щодо стягненням сум інфляційних втрат та відсотків від простроченої суми заборгованості за кредитним договором було надано розрахунок за період з 01.02.2013 року по 01.02.2016 року ( а.с. 5-6).

У той же час згідно рішення Апеляційного суду м. Києва від 30.09.2014 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 лютого 2015 року позивачем ( банк) період заборгованості за пенею та відсотками вказувався наступний : несплачених відсотків за користування кредитом з січня 2009 року по липень 2011 року ; пені за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з грудня 2008 по червень 2011 року; пені за несвоєчасну сплату кредиту з січня 2010 року по липень 2011 року.

Суд апеляційної інстанції постановляючи рішення вказував на необхідність стягнення пені, відсотків та заборгованості починаючи з жовтня 2010 року з урахуванням застосування строків позовної давності.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивач звертаючись до суду повинен був надати обґрунтований розрахунок заборгованості щодо пені та відсотків, інфляційних втрат з урахуванням зазначених вище обставин за результатами постановлених двох судових рішень. Відтак, суд позбавлений можливості провести перевірку правильності обрахування складових заборгованості та встановити їх фактичний розмір.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового за правилами ст. 309 ЦПК України про часткове задоволення вимог позивача, а саме стягнення суми тіла кредиту в розмірі 571 276, 63 гривни та відмови у задоволенні вимог щодо стягнення пені, відсотків та понесених інфляційних втрат з зазначених вище підстав.

Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Матеріали справи містять докази на підтвердження сплати позивачем судового збору при подачі позову до суду ( а.с. 1, 2) та при подачі апеляційної скарги ( 142). Враховуючи часткове задоволення судом вимог позивача з відповідача на його користь підлягає до стягнення 17 995, 74 гривни сплаченого судового збору. При цьому 43053, 68 гривень сплаченого позивачем судового збору підлягають поверненню як надмірно сплачені.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Головного управління по м. Києву та Київської області АТ «Ощадбанк» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 10 серпня 2017 року скасувати та постановити нове, за яким:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою 01004, АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Код , м. Київ, вул. Володимирська, 27) заборгованість по тілу кредиту у розмірі 571 276,63 (п'ятсот сімдесят одну тисячу двісті сімдесят шість гривень шістдесят три копійки)

У задоволенні інших вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 (зареєстрований за адресою 01004, АДРЕСА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (Код , м. Київ, вул. Володимирська, 27) 17 995,74 (сімнадцять тисяч дев'ятсот дев'яносто п'ять гривень сімдесят чотири копійки) судового збору.

Зобов'язати Головне управління Державного казначейства України в м. Києві повернути з Державного бюджету України Публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» (Код , м. Київ, вул. Володимирська, 27) надмірно сплачені кошти судового збору у розмірі 43 053,68 (сорок три тисячі п'ятдесят три гривни шістдесят вісім копійок)

- по меморіальному ордеру № 304075277 від 11 травня 2016 року розрахунковий рахунок 0011, отримувач УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва ГУДКСУ у м. Києва, Код банку отримувача 820019;

- по меморіальному ордеру № 277814834 від 19 лютого 2016 року розрахунковий рахунок 0011, отримувач УДКСУ у Шевченківському районі м. Києва ГУДКСУ у м. Києва, код банку отримувача 820019;

- по платіжному дорученню № від 18 серпня 2017 року розрахунковий рахунок 0010, отримувач: УДКУ у Солом'янському районі м. Києва, код отримувача - 38050812, банк отримувача: ГУ ДКСУ у м. Києві, код банку отримувача - 820019.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: