Справа № 640/6194/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2017 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Ніколаєнко І.В.,

при секретарі Газіній О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: приватний нотаріус ХМНО Гриценко Євген Вікторович, приватний нотаріус ХМНО Малахова Галіна Іванівна про визнання недійсними додатків до договору позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, яким просить визнати недійсними додаткову угоду до договору позики від 04.04.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Гриценком Є.В., зареєстрованої у реєстрі за №661, додатковий договір №2 до договору позики від 17.08.2010 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І., зареєстрованого у реєстрі за №2889.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що 20.01.2005 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до якого, останній передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4080 доларів США, з кінцевим строком повернення до 20.01.2006 року. 04.04.2007 року приватним нотаріусом Гриценком Є.В. було посвідчено додаткову угоду до договору позики від 20.01.2005 року та зареєстровано у реєстрі за №661, а 17.08.2010 року приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. посвідчено додатковий договір №2 до договору позики від 20.01.2005 року. Зазначила, що згідно п.1 договору позики строк дії договору сплив 20.01.2006 року, коли позивач повинна була повернути ОСОБА_2 останній платіж. Вважає договір позики виконаним належним чином, оскільки вона повернула ОСОБА_2 усі грошові кошти.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду срави повідомлялись, надали суду письмові заперечення.

Треті особи у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду повідомлялись.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 20.01.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Гриценком Є.В. за №107, відповідно до якого, останній передав ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 4080 доларів США, з кінцевим строком повернення до 20.01.2006 року.

04.04.2007 року приватним нотаріусом Гриценком Є.В. було посвідчено додаткову угоду до договору позики від 20.01.2005 року та зареєстровано у реєстрі за №661, відповідно до умов якої загальна сума боргу за договором позики була збільшена до 16040 доларів США з кінцевим строком повернення не пізніше 04.03.2008 року.

17.08.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Додатковий договір №2 до договору позики, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Малаховою Г.І. за реєстровим №2889, відповідно до умов якого ОСОБА_2 передав у власність позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 27785 доларів США, з кінцевим терміном повернення позики до 17.08.2011 року.

Позивач у своїй позовній заяві посилається на те, що усі грошові кошти ОСОБА_2 вона повернула, а отже виконала договір позики належним чином. Крім того, зазначила, що з тексту умов договору вбачається, що строк дії договору сплинув 20.01.2006 року, пролонгації дії договору умовами договору не передбачено внесення додаткових умов, угод, договорів та будь-яких змін у цей договір, цим договором не передбачено.

Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Загальною ознакою чинності правочину є наявність вільного волевиявлення на укладення договору його сторони і таке волевиявлення повинно відповідати її внутрішній волі (ч.3 ст.203 ЦК України). Недодержання такої вимоги закону може свідчити про недійсність правочину з підстав, передбачених ч.1 ст.215 ЦК України.

Згідно ч. 1ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3,5,6статті 203 цього Кодексу.

Як на правові підстави для визнання договору комісії недійсним, позивач посилається на ст.230 ЦК України та зазначає, що цей договір нею було укладено внаслідок омани з боку саме ОСОБА_2 та ОСОБА_6, які змусили позивача підписати договір комісії, при цьому під час укладання договору комісії і в подальшому вона не мала реальну мету відчужувати квартиру.

Відповідно до ст.230 ЦК України правочин, вчинений під впливом обману, є оспорюваним.

За умовами ч.1 ст. 230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін такого правочину, навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 добровільна звернулась до ОСОБА_2 з пропозицією укласти договір позики та після цього ще неодноразово зверталась для укладення додаткової угоди та додаткового договору №2 до договору позики від 20.01.2005 року з метою отримання у позику додаткових грошових коштів.

Відповідно до ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Зі змісту зазначеного договору позики вбачається, що позивач підтвердила своїм особистим підписом, що згодна з умовами надання позики.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, з метою вирішення спору в позасудовому порядку, 20.07.2012 року ОСОБА_2, засобами поштового зв'язку, була направлена позивачу письмова вимога про виконання обов'язків за договором позики в натурі, яка була отримана позивачем 24.07.2012 року.

Згідно ксерокопії розписки, наданої відповідачем до заперечень, від 30.07.2012 року ОСОБА_1 в рахунок часткового погашення пені, передбаченого п.3 договору позики від 20.01.2005 року, передала ОСОБА_7 16000 грн.

Згідно ксерокопії розписки, наданої відповідачем до заперечень, від 31.05.2013 року ОСОБА_1 в рахунок часткового погашення неустойки, передбаченого п.3 договору позики від 20.01.2005 року, передала ОСОБА_7 8000 грн.

Згідно ксерокопії розписки, наданої відповідачем до заперечень, від 23.07.2013 року ОСОБА_1 в рахунок часткового погашення неустойки, передбаченого п.3 договору позики від 20.01.2005 року, передала ОСОБА_7 20350 грн.

За таких обставин, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів про повне виконання своїх забов'язань за Договором позики від 20.01.2005 року, додаткової угоди до договору позики від 04.04.2007 року та додаткового договору №2 до договору позики, у зв'язку з чим суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, ЦПК України, 202, 203, 215 ЦК України суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області через Київський районний суд м. Харкова шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Ніколаєнко