Справа № 127/9608/17
Провадження 2/127/3564/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2017 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Алексюк В.О.

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 проподіл спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

10.05.2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя (а.с. 2-3), який мотивував тим, що 09.08.2003 року він уклав шлюб із відповідачкою ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище «Насіковська»). Дітей від шлюбу не мають. Під час шлюбу в 2007 році за спільні сумісні кошти вони придбали за 80 000 грн. земельну ділянку за адресою: м. Вінниця, вул. Д. Нечая, 29, для будівництва житлового будинку, яку за спільною згодою оформили на ОСОБА_5 На цій ділянці спільно побудували житловий будинок, який в березні 2016 року зданий в експлуатацію. Технічний паспорт на будинок, декларація про готовність до експлуатації обєкта, будівельний паспорт були оформлені на імя ОСОБА_5, проте вона не оформила правовстановлюючий документ і не зареєструвала право власності.

Будинок вони будували за спільні кошти, їм допомагали батьки. Для будівництва будинку в 2012 та в 2014 роках він брав кредити в банку, за виконання будівельних робіт розраховувався із майстром ОСОБА_6 належною йому земельною ділянкою площею 0,15 га, що в смт. Чернівці.

Оскільки відповідач ухиляється від поділу будинку та ділянки, ОСОБА_1 просив визнати спільною сумісною власністю подружжя земельну ділянку номер :03:059:0233, що розташована по вул. Д.Нечая (Каменярів), 29 в м. Вінниці та збудований ними за спільні кошти і прийнятий до експлуатації будинок «А» з господарськими будівлями, загальною площею 107,6 кв.м. Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та виділити ОСОБА_1 1/2 ідеальну частку будинку та земельної ділянки, що розташовані по вул. Д. Нечая (Каменярів), 29 в м. Вінниці, виділити ОСОБА_5 1/2 ідеальну частку будинку та земельної ділянки, що розташовані по вул. Д.Нечая (Каменярів), 29 в м. Вінниці.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав за викладених у ньому обставин. Суду пояснив, що земельну ділянку вони з ОСОБА_5 придбали під час перебування у шлюбі за спільні кошти, однак оформили право власності на неї. Також спільно будували будинок. Все робили разом він, відповідач, їх батьки. Працівників, які виконували будівельні роботи,наймав він та батько відповідачки, разом розрахувались за роботу. Будівельні матеріали також придбавались або за спільні кошти або за кошти батьків. Оскільки будинок будувався для їх сім`ї, ніхто кошти не рахував. З 2011 року він працював на посаді рецептурника на Вінницькій кондитерській фабриці, його зарплата була приблизно 4000 грн., а в деякі місяці досягала 10000 грн. Він також брав кредит у банку, з працівником ОСОБА_7 розрахувався та віддав свою ділянку в смт Чернівці, що належала йому до шлюбу. Просив врахувати, що великий обсяг внутрішніх робіт, в тому числі штукатурку, шпаклівку стін, він робив разом із своїм батьком,допомагав бригадам, а квитанції, чеки на придбання будматеріалів та на погашення кредитів він не зберіг. З ОСОБА_5 вони припинили шлюбні стосунки в грудні 2015 року. На той час будинок був готовий до експлуатації і до березня 2016 року (дати оформлення декларації про готовність його до експлуатації) його технічний стан не змінився. В спірному будинку він проживав з серпня 2015 року до січня 2016 року.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримав, просив його задоволити.

Відповідач ОСОБА_3 (дошлюбне прізвище «Савулко») В.П. позов не визнала, надала письмові заперечення, які були приєднані до матеріалів справи (а.с. 51-53). Суду пояснила, що оскільки спірна земельна ділянка була придбана за кошти її батьків, будинок також був побудований за кошти її батьків, то дане майно не може бути поділене. Наголосила, що у них з позивачем спільних коштів не було, їх зарплат ледве вистачало на життя. Оскільки її батько є приватним підприємцем він сам придбавав будівельні матеріали, домовлявся з працівниками і розраховувався з ними, давав їм гроші на будівництво. Батьки позивача допомагали, але вони вклали в будівництво не більше 10000 грн. Останні роботи в будинку її батько зробив в листопаді 2015 року провів опалення. Станом на цей час будинок вже був збудований і в березні 2016 року прийнятий до експлуатації.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4 позов не визнав, пояснив, що придбання і будівництво спірного майна здійснювалось за рахунок коштів батьків відповідача, тому будинок і ділянка не є спільною сумісною власністю, і не підлягають поділу. Просив відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_8, батько позивача, суду пояснив, що син з дружиною тривалий час перебували в шлюбі і в 2011 році вони всі вирішили за спільні кошти придбати для дітей ділянку та розпочати будівництво. Вкладали кошти всі разом, хто скільки міг. Сват і син наймали працівників, спільно розраховувались, зокрема з майстром ОСОБА_7 син розрахувався не грошима, а земельною ділянкою, розташованою в смт Чернівці, що йому належала. Вважає, що внесок у будівництво ОСОБА_9 був більшим, ніж з його сторони, точних сум сказати не може, але просив врахувати, що будинок будувався для сім`ї, гроші на будівництво він давав, дружина готувала обіди для майстрів і погашала кредит в банку, який вони брали для будівництва даху.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що з позивачем знайома з 2011 року, як сусідка. Їй відомо, що батьки ОСОБА_11 і ОСОБА_4 допомагали їм в будівництві. Зокрема, для будівельних бригад мати позивача готувала обіди, його батько допомагав фізичною працею. Будували всі разом, для сім`ї, проте хто розраховувався з майстрами і придбавав будівельні матеріали їй не відомо.

Свідок ОСОБА_9, батько ОСОБА_3, повідомив, що в 2011 році разом з дружиною купив земельну ділянку в м. Вінниці з метою будівництва будинку для доньки ОСОБА_3. Через юридичну необізнаність вони оформили право власності на земельну ділянку на ОСОБА_3 і в 2011 році розпочали будівництво. Він замовляв і оплачував всі будівельні матеріали: щебінь, камінь, арматуру, бетон, ліс, наймав бригади майстрів для зовнішніх і внутрішніх робіт, оплачував їх роботу. До осені 2015 року провели всі комунікації, будинок був готовий. Зять в будівництво коштів не вкладав і батьки його грошима не допомагали. Наголосив, що будинок він будував для своєї доньки ОСОБА_3.

Письмові пояснення ОСОБА_7 від 13.06.2017 року, 24.10.2017 року, що залучені до матеріалів справи за клопотанням сторін, суд не оцінює як належний і допустимий доказ в розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, оскільки ОСОБА_7 не зміг прибути в судове засідання і дати показання в якості свідка, а в подальшому сторони не наполягали на його виклику.

Вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Між сторонами виникли правовідносини щодо права спільної сумісної власності подружжя, тому при вирішення позову суд застосовує відповідні норми глави 8 Сімейного кодексу України.

Судом встановлено, що шлюб між ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_12 (дошлюбне прізвище «Насіковська», прізвище у повторному шлюбі «Когут») ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_2 був зареєстрований 09.08.2003 року (зворот а.с. 4), а розірваний 12.01.2016 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції у Вінницькій області 12.01.2016 року складений відповідний актовий запис № 2 (а.с. 5).

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу (а.с. 35-36) в період шлюбу - 23.02.2011 року ОСОБА_5 купила земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:059:0233, що розташована по вул. Д. Нечая (Каменярів), 29 в м. Вінниці. За домовленістю сторін продаж земельної ділянки вчинено за 82 700 грн. (п.2.1 договору). В п. 3.2 договору визначено, що земельна ділянка набувається ОСОБА_5 у спільну сумісну власність подружжя. Чоловік ОСОБА_1 надав письмову заяву про згоду на купівлю ділянки.

Згідно декларації про готовність до експлуатації обєкта будівництва від 15.03.2016 року (а.с. 32-33) та технічного паспорту, виготовленого 16.02.2016 року на будинок (а.с. 28-31), що видані на імя ОСОБА_5, на земельній ділянці за адресою: м. Вінниця, вул. Каменярів, б/н побудований та прийнятий до експлуатації житловий будинок «А» з господарськими будівлями, загальною площею 107,6 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м. Будинок виконаний з дотриманням відповідних державних будівельних норм, стандартів і правил.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

В судовому засіданні було встановлено, що земельна ділянка придбавалась подружжям у спільну сумісну власність за спільні кошти, а також згрошовою допомогою їх батьків.

Дані обставини підтверджені самим договором, який був посвідчений нотаріусом, а також поясненнями осіб, які беруть участь в справі.

Відповідач ОСОБА_3 не спростувала факт набуття ділянки у спільну власність і не надала належні докази того, що земельна ділянка придбавалась лише за її кошти і за кошти її батьків в особисту власність.

Тому спірна ділянка підлягає поділу між подружжям, відповідно до ст.ст. 69, 70, ч. 1 ст. 71 СК України, виходячи із рівності часток дружини і чоловіка.

В судовому засіданні також було встановлено, що на земельній ділянці під час шлюбу був побудований будинок. До ІДАБК у Вінницькій області повідомлення про початок будівельних робіт надійшло 12.07.2011 року (а.с. 32). Будинок не є самочинно збудований і прийнятий до експлуатації в березні 2016 року, тобто після розірвання шлюбу.

Сторони визнали, що на момент припинення ведення спільного господарства листопад-грудень 2015 року, будинок був повністю готовий до експлуатації і до березня 2016 року його технічний стан не змінився.

Суд вважає, що будинок збудований подружжям за спільні кошти, спільною працею, а також за допомогою батьків обох сторін для сім`ї ОСОБА_1 та ОСОБА_3, тому є спільною сумісною власністю подружжя.

Співвідношення особистого вкладу позивача і відповідача, а також їх батьків, неможливо визначити, оскільки доказів сторони не надали.

Накладні на придбання будівельних матеріалів ОСОБА_9 в період з липня 2011 року до листопада 2015 року (а.с. 45-50) не можуть достовірно підтвердити факт використання цих матеріалів саме в будівництві спірного будинку. В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що він є приватним підприємцем і надає будівельні послуги, тому накладні могли бути оформлені саме в зв`язку з його трудовою діяльністю.

Суд враховує, що і позивач і відповідач під час шлюбу працювали і отримували дохід. Згідно довідки про доходи ОСОБА_1, виданої ПАТ «Вінницька кондитерська фабрика», з жовтня 2009 року по грудень 2016 року його заробіток становив 589 581,32 грн. (а.с. 42-44).

В судовому засіданні відповідач заперечувала щодо прийняття участі позивача в будівництві спірного будинку, однак відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України доказів в підтвердження цих заперечень також не надала. Разом з цим свідок ОСОБА_10 підтвердила, що і ОСОБА_1 і його батьки приймали безпосередню участь в будівництві, оскільки хата будувалась для сім`ї ОСОБА_12 та ОСОБА_3.

Оскільки відповідач не визнає право позивача як співзабудовника будинку, таке право підлягає захисту в судовому порядку.

Так, стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 цього Кодексу кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У частині другій цієї статті визначається перелік основних способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб 'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом (частина друга статті 372 ЦК України).

У ЦК України, крім понять «нерухомість», «нерухоме майно», «об'єкт нерухомого майна» (частина перша статті 181, пункт 6 частини першої статті 346, статті 350, 351), вживаються також інші поняття, наприклад: «об'єкт незавершеного будівництва» (стаття 331), «об'єкт будівництва» (статті 876, 877, 879-881, 883), однак прямого визначення цих понять не міститься.

Виходячи з аналізу чинного законодавства та враховуючи характерні ознаки незавершеного будівництва, слід визнати, що об'єкт будівництва (об'єкт незавершеного будівництва) це нерухома річ особливого роду: її фізичне створення розпочато, однак не завершено. Щодо такої речі можливе встановлення будь-яких суб'єктивних майнових, а також зобов'язальних прав, у випадках та в порядку, визначених актами цивільного законодавства.

Вирішуючи питання про виникнення, зміну та припинення субєктивних цивільних прав стосовно об'єкта незавершеного будівництва, потрібно враховувати особливості та обмеження, встановлені законодавчими актами.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього. Однак до цього, не будучи житловим будинком з юридичного погляду, об'єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, тобто речей як предметів матеріального віту, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов'язки, тому такий об'єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно будували будинок, а також спадкоємців суд має право здійснити поділ об'єкта незавершеного будівництва, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

У разі неможливості поділу об'єкта незавершеного будівництва суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Правовий аналіз наведених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що об'єкт незавершеного будівництва, зведений за час шлюбу, може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя із визначенням часток.

При цьому суд може визнати право на частину об'єкта незавершеного будівництва за кожною зі сторін.

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року, а також від 07.09.2016 року у справі № 6-47цс16.

Враховуючи ті обставини, що спірний будинок збудований за час шлюбу за спільні кошти подружжя з дотриманням будівельних норм, будівництво не було самочинним, суд вважає, що новостворений будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки на момент припинення ведення спільного господарства і розірвання шлюбу він не був прийнятий до експлуатації, а позивач позбавлений можливості здійснити дії щодо реєстрації права, суд вважає, що право позивача підлягає захисту шляхом визнання за ним та ОСОБА_3 права власності як співзабудовника по ? частці будинку А» з господарськими будівлями, загальною площею 107,6 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м, який розташований на земельній ділянці по вул. Д.Нечая (Каменярів), 29 в м.Вінниці.

Оскільки позивачем були понесені судові витрати по сплаті судового збору в сумі 6500 грн. відповідно до ст. 88 ЦПК України дана сума підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_3 (і.н. НОМЕР_1) на користь позивача ОСОБА_1 (і.н. НОМЕР_2).

Керуючись ст. ст. 60, 69, 70, 71 Сімейного кодексу України, ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Визнати земельну ділянку, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:059:0233, що розташована по вул. Д.Нечая (Каменярів), 29 в м. Вінниці, а також збудований на цій земельній ділянці та прийнятий до експлуатації будинок «А» з господарськими будівлями, загальною площею 107,6 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_12 та ОСОБА_3.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю подружжя та визнати за ОСОБА_12 право власності на ? частку земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:059:0233, що розташована по вул. Д.Нечая (Каменярів), 29 в м. Вінниці, і зареєстрована за ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_12 право власності як співзабудовника на ? частку будинку «А» з господарськими будівлями, загальною площею 107,6 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м, який розташований на земельній ділянці по вул. Д.Нечая (Каменярів), 29 в м. Вінниці, що прийнятий до експлуатації на ім`я ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частку земельної ділянки, площею 0,1000 га, кадастровий номер :03:059:0233, що розташована по вул. Д.Нечая (Каменярів), 29 в м. Вінниці, і зареєстрована за ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_3 право власності як співзабудовника на ? частку будинку «А» з господарськими будівлями, загальною площею 107,6 кв.м., житловою площею 47,5 кв.м, який розташований на земельній ділянці по вул. Д.Нечая (Каменярів), 29 в м. Вінниці, що прийнятий до експлуатації на ім`я ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_12 судовий збір в сумі 6500 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: