АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3072/17 Справа № 192/3008/16-ц Головуючий у 1 й інстанції - Стрельников О. О. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2017 року 26 вересня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Городничої В.С., Посунся Н.Є..,

при секретарі Шило С.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про повернення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у вересні 2015 року у неї виникла необхідність здійснити ремонт фасаду свого будинку, який було пошкоджено градом. Вона звернулась з таким проханням до відповідача на що той погодився. Через деякий час відповідач приїхав до її будинку в АДРЕСА_1, та подивившись на обсяг робіт повідомив їй, що робота буде коштувати 1000,00 грн., але оскільки він буде купувати самостійно матеріали для виконання робіт, тому йому необхідно було для цього 3000,00 грн. Вона надала відповідачу зазначену суму і через два тижні відповідач приїхав та почав виконувати роботи з ремонту фасаду. З собою відповідач привіз три відра фарби та мішок цементу вагою 3 кг. Ніяких чеків на придбання матеріалів відповідач їй не надав, повідомивши, що матеріали він придбав на базі. Відповідач повідомив, що відро фарби коштує 870,00 грн., залишок коштів він поверне пізніше, оскільки ще не все необхідне придбав. Після цього вона взяла відерце від фарби та поїхала до магазину «Епіцентр» де дізналась, що вартість одного відра такої фарби складає 600,00 грн. Коли відповідач закінчив фарбувати стіну, витративши загалом 2 відра фарби, вона запропонувала йому розрахуватись за виконану роботу. Після підрахунку відповідач повідомив їй, що вона йому ще винна 1200,00 грн. Вона була обурена такою заявою відповідача і повідомила, що йому за два відра фарби, вона повинна була сплатити 1200,00 грн., робота 1000,00 грн., та 3 кг цементу - 10,00 грн., тому вона вважає, що він повинен їй повернути 790,00 грн. з наданих 3000,0 грн. На що відповідач обурився, схопив її за шию та намагався задушити, після цього вибіг на подвір'я, схопив пляшку з водою та кинув її вбік будинку в стіну, а після цього кинув в цю ж стіну ще й шматок цегли, від чого тільки що відремонтована стіна була пошкоджена. Після цього відповідач пішов з її подвір'я, залишок коштів їй досі не повернув, так само і не відшкодував шкоди, завданої пошкодженням стіни. Вона зверталась до відповідача з питанням мирного врегулювання їх питання, але відповідач відмовився. Тому позивач просила стягнути на її користь 1800,00 грн. безпідставно набутих коштів, 1200,00 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 2000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 500,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, в задоволенні іншої частини позову відмовлено; стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 551,20.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з відповідача безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 1800,0 грн. та моральної шкоди у сумі 2000,0 грн.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 07 вересня 2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в усній формі було досягнуто домовленості, відповідно до якої відповідач зобов'язався виконати роботи по ремонту фасаду належного позивачці будинку АДРЕСА_1

На виконання зазначеного вище договору позивачка надала відповідачу 3000,00 грн. для придбання матеріалів, що визнано сторонами та стверджується, зокрема, журналом і звукозаписом судового засідання.

Також встановлено та визнано сторонами, що у період з 15 по 18 вересня 2015 року з матеріалів, придбаних за кошти позивачки, відповідачем були виконані роботи по фарбуванню фасаду будинку позивачки.

Однак, в подальшому між позивачкою та відповідачем виник спір щодо вартості виконаної ОСОБА_3 роботи з фарбування будинку та вартості придбаних відповідачем, на виконання умов вказаного вище договору, матеріалів.

Частинами 1, 2 ст. 837 ЦК України передбачено, що за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові.

Відповідно до ст. 839 ЦК України підрядник зобов'язаний виконати роботу, визначену договором підряду, із свого матеріалу і своїми засобами, якщо інше не встановлено договором. Підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Частиною 1 статті 840 ЦК України встановлено, що якщо робота виконується частково або в повному обсязі з матеріалу замовника, підрядник відповідає за неправильне використання цього матеріалу. Підрядник зобов'язаний надати замовникові звіт про використання матеріалу та повернути його залишок.

Виходячи з викладеного, правильно встановивши наявність між сторонами договірних правовідносин щодо здійснення відповідачем ремонту фасаду належного позивачці будинку, - місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відмови у задоволенні позовної вимоги про стягнення з ОСОБА_4 грошових коштів у сумі 1800,0 грн. (які, за твердженням позивачки, залишились у відповідача від переданих йому 3000,0 грн. після придбання фарби), що заявлена з підстав ч.1 ст. 1212 ЦК України (безпідставно набуте майно).

У постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14, яка є обов'язковою у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України, зазначено, що норма ст. 1212 ЦК України застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України.

Доводи апелянта про відсутність між сторонами договірних правовідносин спростовуються, зокрема, змістом позовної заяви та поясненнями сторін у судових засіданнях, що стверджується журналом та звукозаписом процесу. Так, кожною стороною визнано факт часткового виконання іншою стороною досягнутої між ними домовленості щодо здійснення відповідачем за плату ремонту фасаду будинку позивачки.

Колегія наголошує, що позивачка не позбавлена можливості звернення до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з позовом про стягнення вищевказаних грошових коштів з інших правових підстав.

Вирішуючи позов в частині вимоги про відшкодування моральної шкоди, колегія враховує положення частини 1 статті 23 ЦК України, де передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно п.3 ч.2 вказаної вище статті, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Статтею 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як встановлено місцевим судом та визнано відповідачем в судовому засіданні суду апеляційної інстанції, 18 вересня 2015 року, перебуваючи на території подвір'я позивачки по АДРЕСА_1, ОСОБА_3, діючи умисно, на ґрунті неприязних стосунків з позивачкою, під час сварки з останньою, з метою завдати шкоди майну позивачки, кинув п»ятилітрову пляшку з водою в стіну вказаного будинку, чим пошкодив поверхню стіни.

У зв»язку з вказаними подіями позивачці було завдано моральної шкоди, яка полягає у хвилюванні за пошкодження належного їй майна та обуренні неправомірними діями відповідача. Зважаючи на викладене, враховуючи, що позивачка є особою похилого віку; оцінивши встановлені факти у їх сукупності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, районний суд прийшов до вірного висновку про необхідність стягнення на користь позивачки моральної шкоди у достатньому та необхідному розмірі - 500,00 грн.

Підстав для зміни оскаржуваного рішення в частині розміру присудженої до стягнення моральної шкоди апеляційним судом не встановлено.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Колегія звертає увагу, що, згідно змісту апеляційної скарги, рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про стягнення матеріальних збитків в розмірі 1200,00 грн. не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводівапеляційної скарги банку, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, зважаючи на положення ст.ст. 88, 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 15 лютого 2017 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку.

Головуючий

Судді