ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОСОБА_1
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1196/16-ц
Провадження № 6/210/153/17
У Х В А Л А

іменем України

"13" жовтня 2017 р.

Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого-судді Сільченко В. Є.

секретаря судового засідання Семко Н. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Металургійного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_3, суд

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді надійшло подання начальника Металургійного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_3.

В обґрунтування вищезазначеного подання державний виконавець посилається на те, що на виконанні в Металургійному відділі державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження №51191363 з виконання виконавчого листа 210/1146 23/210/781 від 16.03.2016 виданого Дзержинським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з ОСОБА_3 на корись ОСОБА_4 борг у розмірі 28115,60 грн. Боржник часково сплатив суму боргу, залишок заборгованості складає 8115,60 грн. Зі слів стягувача стало відомо, що боржниця планує виїзд за кордон, звязку з чим заявник просить суд, відповідно до ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», тимчасово обмежити у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_3

Державний виконавець в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Враховуючи викладене, суд вважає, що судове засідання можливо провести без участі сторін, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ст.197 ЦПК України.

Суд, повно та всебічно дослідивши подання державного виконавця та додатки, додані до нього, доходить до наступного висновку.

Встановлено, що в Металургійному ВДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавче провадження №51135745 від 18.05.2016 року на виконання рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 16 березня 2016 року про стягнення ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 боргу (а.с. 4-5).

Відповідно до пункту 19 частини 3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець в процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням суду.

Статтею 377-1 ЦПК України визначено, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів(посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця або за місцезнаходженням виконавчого округу за поданням приватного виконавця.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань.

Проте, відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Виходячи з аналізу правових норм, право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Сама по собі наявність зобов'язання про стягнення з боржника ОСОБА_3 заборгованості не може бути підставою для застосування норм ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження».

Правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики про вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України від 01.02.2013 р. визначено, що «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (тобто боржник свідомо ухиляється від виконання - має змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (відсутність майна, роботи, незадовільного фінансового стану, тривалого відрядження, важкої хвороби тощо), тобто з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, повинні полягати у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Звернення державного виконавця до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України повинно бути як крайній захід, який застосовується до боржника, коли державним виконавцем вже виконані всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, оскільки це веде до обмеження конституційного права громадянина на свободу пересування.

При цьому, суд враховує й рішення ЄСПЛ від 11 липня 2013 року в справі «Хлистов проти Росії», відповідно до якого Європейський суд визнав доведеним порушення національною владою Росії п.п. 2 и 3 ст. 2 Протоколу № 4 ЄСПЛ стаття 2 Протоколу №4 к Конвенції, яка гарантує право кожному на свободу переміщення, включаючи право залишити любу країну й виїхати в країну за своїм вибором, в той час як втручання в право особи на виїзд із його країни не було «необхідним в демократичному суспільстві».

Здійснюючи оцінку наданих заявником доказам, судом встановлено, що на підтвердження факту ухилення боржником від виконання судового рішення, до подання долучено акти державного виконавця від 20.06.2017 року про перевірку місця мешкання боржника, згідно якого встановлена відсутність майна, на яке можливо звернути стягнення (а.с. 10). Крім того надано письмове пояснення боржника про ознайомлення з боргом (а.с. 6). Також, заявником зазначено, що ОСОБА_3 частково здійснила погашення боргу. З урахуванням зазначених доказів, вказаний у поданні факт ухилення боржника від виконання зобовязань спростовується судом, оскільки державним виконавцем не було надано жодного підтвердження про те, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобов'язання та вчиняє дії, які ускладнюють виконання рішення суду. Крім того, державним виконавцем не надано доказів про те, що боржник має намір покинути територію України, так само і відсутні дані про наявність у останнього закордонного паспорту. В матеріалах подання відсутні докази на підтвердження того, що державним виконавцем здійснено всі можливі дії щодо примусового виконання судового рішення, які б також свідчили, що звернення з поданням є виключним та крайнім заходом в даному випадку.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід'ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п. 1 ст. 6 ЄКПЛ, і є порушенням права на суд. Так, у справі Хорнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов'язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, слід розглядати як невід'ємну частину «судового розгляду» для цілей ст. 6 ЄКПЛ. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

Зважаючи на те, що стадія виконання рішення суду є невід'ємною частиною судового розгляду, при вирішенні питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України суд виходить із загальних принципів обов'язковості доказування і подання доказів встановлених ст. ст. 10, 60 ЦПК України.

Разом з тим в ході розгляду подання державним виконавцем не було надано суду доказів ухилення боржника ОСОБА_3 від виконання рішення суду, не було доведено факту свідомого та умисного ухилення боржника від виконання зобов'язання, у звязку з чим суд приходить до висновку, що подання є передчасним та не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання начальника Металургійного відділу державної виконавчої служби міста ОСОБА_1 Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про обмеження виїзду за кордон боржника ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: В. Є. Сільченко