Справа № 357/9178/17 Головуючий у І інстанції Цуранов А. Ю.
Провадження № 22-ц/780/4863/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 25.10.2017
УХВАЛА

Іменем України

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Ігнатченко Н.В., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі: Волошину В.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеною позовною заявою.

Одночасно ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру №108, що розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Зелена, буд. № 42 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії (відчуження) відносно спірного майна на час розгляду справи, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що відповідач може здійснити відчуження майна під час судового розгляду справи, що, в свою чергу, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом норм процесуального права, і направити справу для подальшого розгляду до суду першої інстанції. Вважає, що суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не наводить жодних мотивів щодо відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказує, що судом було вирішено питання про забезпечення позову з порушенням вимог процесуального законодавства, оскільки провадження у справі не було відкрито.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви позивача ОСОБА_2 про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що станом на 11 серпня 2017 року, провадження у цивільній справі не відкрито.

Однак, такі висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 10 серпня 2017 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину квартири №108, що розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Зелена, буд. 42; визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири №108, що розташована за адресою: Київська обл., м. Біла Церква, вул. Зелена, буд. 42; стягнути з ОСОБА_3 сплачений судовий збір.

10 серпня 2017 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просила накласти арешт на квартиру №108, що розташована за адресою: Київська область, м. Біла Церква, вул. Зелена, буд. № 42 та заборонити вчиняти будь-які реєстраційні дії (відчуження) відносно спірного майна на час розгляду справи. В обґрунтування заяви зазначила, що відповідач може здійснити відчуження майна під час судового розгляду справи, що в свою чергу, може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-які стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно з п.1,2 ч.1 ст.152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб, забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 3 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_1 України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог

Пункт 4 Постанови закріплює, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності звязку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у звязку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Таким чином, підставою забезпечення позову є обґрунтовані доводи заявника, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв'язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Як вбачається зі змісту заяви про забезпечення позову, вона відповідає встановленим ст.151 ЦПК України вимогам, містить посилання на обставини справи, причини, у зв'язку із якими необхідно забезпечити позов та вид його забезпечення.

Встановлено, що 29 вересня 2017 року судом першої інстанції було відкрито провадження у справі.

Суд першої інстанції, в порушення вимог ч.1 ст.153 ЦПК України, розглянув заяву про забезпечення позову одноособово, в той час як положення закону передбачають розгляд заяви судом, а не одноособово суддею.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки у відповідності до вимог процесуального законодавства забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК України).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що спершу суд першої інстанції повинен вирішити питання про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, а після вказаних процесуальних дій вирішувати питання, що стосується забезпечення позову.

Відповідно до вимог ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з передачею питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України колегія судів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2017 рокускасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді: