АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В., при секретарі Горбачовій І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом громадської організації «Собор православних жінок України» до ОСОБА_1, товариства з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2017 року,-

встановила:

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 25 липня 2017 року позовні вимоги задоволено.

Зобов'язаноОСОБА_1 та товариство з обмеженою відповідальністю «Сівер Україна» усунути перешкоди Громадській організації «Собор православних жінок України» в користуванні нежитловим приміщенням № 98 (кімната № 11), загальною площею 10,3 кв.м., що розташове за в АДРЕСА_1 шляхом надання фактичного доступу до вказаного приміщення.

Проведено розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги підтримав.

Представники ГО «Собор православних жінок України» проти апеляційної скарги заперечили.

Представник ТОВ «Сівер Україна» проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що 01 січня 2012 року між ТОВ «Сівер Україна» та ГО «Собор православних жінок України» укладено договір оренди № 6.

За умовамидоговору товариство передало, а громадська організація прийняла у тимчасове платне користування нежиле приміщення № 98 (кімната № 11) загальною площею 10,3 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 1.2. договору переданий в оренду об'єкт належить наймодавцю на праві колективної власності на підставі реєстраційного посвідчення № 009848 Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 18 січня 2005 року за реєстровим № 5227-П.

Згідно п. 4.1. договору договір оренди укладається на п'ять років з моменту підписання договору.

Строк дії договору оренди було продовжено до 31грудня 2017 року.

Обґрунтовуючи поданий позов, ГО «Собор православних жінок України» зазначило, що з 28 жовтня 2016 року громадянин ОСОБА_1 силовим шляхом захопивши офісні приміщення ТОВ «Сівер Україна» не допускає позивача до користування приміщенням, майном та документацією організації.

Згідно ст. 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав, зокрема: припинення дії, яка порушує право і відновлення становища, яке існувало до порушення.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Господарськогосудум. Києва від 22 липня 2003 року визнано право власності ТОВ «Сівер Україна» на приміщення площею 286,3 кв.м. та площею 276,4 кв.м., розташовані у АДРЕСА_1.

Постановою Вищого господарського суду України від 16 лютого 2004 року рішення Господарськогосудум. Києва від 22 липня 2003 рокузалишено без змін.

18 січня 2005 року ТОВ «Сівер України» зареєструвало право власності на зазначені приміщення у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності за реєстровим номером № 5227-П.

Договір оренди від 01 січня 2012 року, укладений між ТОВ «Сівер Україна» та ГО «Собор православних жінок України»є чинним.

Будь-яких судових рішень про визнання його недійсним, нікчемним, неукладеним тощо, матеріали справи не містять.

Правильно встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що громадська організація «Собор православних жінок України» правомірно, на підставі договору оренди, користується спірним нежитловим приміщенням, а тому дійшов вірного висновку про зобов'язання відповідачів усунути перешкоди Громадській організації «Собор православних жінок України» в користуванні нежитловим приміщенням № 98 (кімната № 11), загальною площею 10,3 кв.м., що розташоване в АДРЕСА_1 шляхом надання фактичного доступу до вказаного приміщення.

Доводи апеляційної скарги про те, що в період з 2005 по 2017 року єдиним законним власником спірного майна є ОСОБА_1, не впливають на правомірність користування позивачем ( договір оренди ) спірним нежитловим приміщенням.

Інші доводи також не дають підстав для висновку про порушення судом норм матеріального та процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 25 липня 2017 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук