У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" жовтня 2017 р. суддя Дніпровського районного суду м. Києва Яровенко Н.О., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_2 про зобов'язання до виконання вимог мирової угоди,

в с т а н о в и в:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла вищевказана позовна заява.

Відповідно до ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до частини першої та четвертої статі 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмету позову.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Згідно положень ч.3 ст.206 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та долучених до позову доказів, на підставі ухвали Дніпровського районного суду міста Києва від 02.03.2012 року, яка винесена в межах розгляду цивільної справи №2-5358/11 за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» про визнання незаконним та зобов'язання вчинити дії та за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення та поновлення на роботі, судом затверджено мирова, відповідно до якої: відповідач визнає, що його дії щодо скасування підпункту 2.1. наказу № 17-п від 17.02.2011 року про переведення ОСОБА_1 на посаду першого заступника директора є незаконними; сторони мирової угоди домовилися, що відповідач зобов'язується ОСОБА_1 поновити на посаді першого заступника директора з 22.02.2011 року та виплатити йому різницю в окладах; відповідач визнає, що наказ № 115 від 22.06.2011 року про накладення на ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у вигляди догани є незаконним та зобов'язується його скасувати; позивач заявляє, що відмовляється від заявлених позовних вимог щодо стягнення з відповідача на його користь матеріальної та моральної шкоди у розмірі 20 тися грн. та моральної шкоди у розмірі 5 тисяч грн. та не матиме жодних майнових претензій до відповідача з приводу відшкодування вказаних сум; сторони заявляють, що укладання цієї мирової угоди повністю відповідає волі сторін та не порушує прав та законних інтересів будь-яких третіх осіб, в тому числі й держави; сторони попереджені про наслідки укладання даної мирової угоди у встановлений угодою строк, сторони мають право вимагати примусового виконання мирової угоди на підставі ухвали Дніпровського районного суду м. Києва про затвердження мирової угоди, яка є виконавчим документом, в порядку встановленому відповідно до чинного законодавства України. У разі невиконання однією із сторін умов мирової угоди, остання підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою в порядку встановленому Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до статті 1 Закону України „Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Як передбачено ч. 1 та ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних, кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом.

Виходячи із засад цивільного судочинства, судове рішення, як таке, вже само по собі являється актом примусу, спрямованим на вчинення тих чи інших дій в інтересах та на користь учасників судового провадження.

Зважаючи на те, що ухвала про визнання мирової угоди є судовим рішенням, тому у разі невиконання рішення суду зобовязувальної стороною, судове рішення підлягає примусовому виконанню у порядку та строки, визначені Законом України «Про виконавче провадження».

Як визначено ч.1 та ч.3 ст.208 Цивільного процесуального кодексу України, судові рішення викладаються у двох формах: ухвала, рішення.

Судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду.

Після проголошення рішення суд, який його ухвалив, не може сам скасувати або змінити це рішення. (ч.2 ст.218 Цивільного процесуального кодексу України)

Відповідно до п.2 ч.2 ст.122 Цивільного процесуального кодексу України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладення мирової угоди сторін у спорі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Відмова від позову не позбавляє другу сторону права пред'явити такий самий позов до особи, яка відмовилась від позову.

З огляду на викладене, суддя приходить до висновку про відсутність підстав для відкриття провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_2, про зобов'язання до виконання вимог мирової угоди, оскільки на момент звернення з даними позовом до суду набрала законної сили ухвала Дніпровського районного суду міста Києва від 02 лютого 2011 року, яка винесена в межах розгляду цивільної справи №2-5358/11, якою затверджена мирова угода у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» про визнання незаконним та зобов'язання вчинити дії та за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування» про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення та поновлення на роботі, що свідчить про те, що спір між тими ж самими сторонами та той самий предмет вирішено судом.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 1, 4, 175, 122, 206, 208-210, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Ритуальної служби спеціалізованого комунального підприємства «Спеціалізований комбінат підприємств комунально-побутового обслуговування», ОСОБА_2 про зобов'язання до виконання вимог мирової угоди.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання її копії.

Суддя Н.О.Яровенко