АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2066/17Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19, 27 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 жовтня 2017 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси, апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради», Черкаської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

в с т а н о в и л а :

27 березня 2017 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Центру адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради, Черкаської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі. Позивач посилається на те, що наказом від 01.12.2012 року № 01/1212-к2 ОСОБА_6 було прийнято на роботу до КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради» на посаду начальника відділу з питань пайової участі у інженерно-транспортній та соціальній інфраструктурі міста Черкаси.

01.12.2012 року ОСОБА_7 та відповідач уклали трудовий договір, згідно до п. 2.1. якого на нього було покладено обовязок щодо захисту інтересів Черкаської міської ради з питань аналізу та реалізації заходів щодо порушення стану надходження коштів до міського бюджету.

Згідно до п. 1.2 трудового договору передбачено, що трудовий договір є безстроковим і укладається на невизначений термін.

Відповідно до п. 3 наказу та п. 4.1 трудового договору ОСОБА_6 було встановлено щомісячну плату у розмірі 2800 грн.

Факт перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем підтверджується також листом № 17834/06 від 17.11.2016 року УПФ України в м. Черкасах Черкаської області, в якому зазначено, що відповідач згідно поданої звітності у 2012 та 2013 роках здійснював нарахування єдиного соціального внеску на заробітну плату позивача.

Позивач зазначає, що він сумлінно виконував свої зобовязання як перед КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради так і перед Черкаською міською радою, що є засновником (власником) вказаного підприємства.

Наказом від 31.01.2013 року № 03/01/13-к ОСОБА_6 було звільнено з 01.02.2013 року у КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради за власним бажанням. Після звільнення відповідач не виплатив позивачу заробітну плату за період з 01.12.2012 року по 31.01.2013 року в сумі 5600 грн., що є порушенням с. 1 ст.115 КЗпП України, вважає ОСОБА_6 Тому позивач просив суд стягнути солідарно з КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради» та з Черкаської міської ради на користь ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі за період з 01.12.2012 року по 31.01.2013 року в сумі 5600 грн. Стягнути КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради» та з Черкаської міської ради на користь ОСОБА_6 середній заробіток за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні за період з 01.02.2013 року по 27.03.2017 року в сумі 72799,62 грн. Стягнути з КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради» та з Черкаської міської ради на користь ОСОБА_6 компенсацію втрати частини заробітної плати за період з 01.02.2013 року по 27.03.2017 року в сумі 39962,99 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2017 року в позові ОСОБА_6 до Центра адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради, Черкаської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_6 оскаржив рішення в апеляційному порядкую . Апелянт вважає, що рішення судом прийняте з порушенням вимог чинного законодавства України, оскільки суд не в повному обсязі з`ясував обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, однобоко, дивним чином, трактуючи доказову базу, виключно в інтересах відповідачів, враховуючи інтереси тільки однієї сторони процесу розглянув справу, що призвело до невірного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Апелянт просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника міської ради, який зявився в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, суд першої інстанції виходив з безпідставності вимог позивача, мотивуючи рішення, тим що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що заявлені без підстав передбачених чинним законодавством, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Колегія суддів повністю погоджується з висновками суду першої інстанції , які є обґрунтованими, та відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції наказом від 01.12.2012 року № 01/1212-к2 ОСОБА_6 було прийнято на роботу до КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради» на посаду начальника відділу з питань пайової участі у інженерно-транспортній та соціальній інфраструктурі міста Черкаси.

01.12.2012 року ОСОБА_6 та відповідач уклали трудовий договір, згідно до п. 2.1. якого на нього було покладено обовязок щодо захисту інтересів Черкаської міської ради з питань аналізу та реалізації заходів щодо порушення стану надходження коштів до міського бюджету.

Відповідно до п. 1.2 трудового договору передбачено, трудовий договір є безстроковим і укладається на невизначений термін. На підставі даного договору виникають трудові відносини між фахівцем та підприємством, які з боку останнього реалізуються директором підприємства. Термін «сторони» у договорі визначає підприємство (в особі директора) і фахівець.

Відповідно до п. 3 наказу та п. 4.1 трудового договору ОСОБА_6 було встановлено щомісячну заробітну плату у розмірі 2800 грн.

Наказом КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради» від 31.01.2013 року № 03/01/13-к ОСОБА_6 було звільнено з 01.02.2013 року за власним бажанням у відповідності до п. 4 ст. 36 КЗпП України.

Позивач ОСОБА_6 стверджує в позовній заяві, що після звільнення відповідач не виплатив йому заробітну плату за період з 01.12.2012 року по 31.01.2013 року в сумі 5600 грн. що є порушенням с. 1 ст. 115 КЗпП України.

Згідно із ст.ст. 21, 43 Конституції України, ст.ст. 94, 115 КЗпП України, ст.ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» кожна людина має право на заробітну плату за виконану роботу та її своєчасне одержання в повному обсязі.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обовязків.

Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» .

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає, або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Згідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцять календарних днів. У разі, коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні.

Відповідно до вимог статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, що передбачає, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 січня 2017 року при розгляді цивільної справи за позовом ОСОБА_6 до Черкаської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні та компенсації по заробітній платі у звязку із затримкою її виплати встановлено: «рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 11 червня 2015 року стягнуто із Центру адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради на користь ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі в сумі 81 006 грн. 46 коп., компенсація по заборгованій заробітній платі у зв'язку із затримкою її виплати в сумі 27 437 грн. 38 коп., а всього 108 443 грн. 84 коп.

Рішенням Черкаської міської ради від 20.08.2015 року № 2-1471 припинено комунальне підприємство «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради» шляхом ліквідації.

Відповідно до п. 3 вказаного рішення строк заявлення кредиторами своїх вимог становить два місяці з дня опублікування повідомлення про рішення щодо припинення Комунального підприємства «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради».

24 вересня 2015 року позивач ОСОБА_6 звернувся із заявою про визнання його кредитором.

Листом від 02.10.2015 року голови ліквідаційної комісії не було визнано ОСОБА_6кредитором в зв'язку із відсутністю майна та коштів.

28 листопада 2015 року позивач повторно звернувся із заявою про визнання його кредитором.

Листом від 03.12.2015 року голови ліквідаційної комісії позивачу повторно було відмовлено у визнанні його вимог в зв'язку із відсутністю майна та коштів.

21 грудня 2015 року позивач ОСОБА_6 звернувся із заявою до Черкаського міського голови з проханням втрутитися у вказану ситуацію.

Листом першого заступника міського голови від 22.01.2016 року ОСОБА_6 було відмовлено в задоволенні заяви.

Згідно до ч. 3 ст. 112 ЦК України в разі відмови ліквідаційної комісії у задоволенні вимог кредитора або ухилення від їх розгляду, кредитор має право протягом місяця, з дня, коли він дізнався або мав дізнатися про таку відмову звернутися до суду із позовом до ліквідаційної комісії.

Відповідно до ч. 5 ст. 112 ЦК України вимоги кредиторів, які не визнані ліквідаційною комісією, якщо кредитор у місячний строк після одержання повідомлення про повну або часткову відмову у визнанні його вимог не звернувся до суду з позовом, вимоги, у задоволенні яких за рішенням суду кредиторові відмовлено, а також вимоги, які не задоволені через відсутність майна юридичної особи, що ліквідується, вважаються погашеними.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Як вбачається з матеріалів справи та із рішення суду першої інстанції позивачем не надано суду трудової книжки або її копії, яка б підтверджувала факт прийняття його на роботу до КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради».

Посилання позивача ОСОБА_6 на факт перебування його у трудових відносинах з відповідачем підтверджується листом № 17834/06 від 17.11.2016 року УПФ України в м. Черкасах Черкаської області, в якому зазначено, що відповідач згідно поданої звітності у 2012 - 2013 роках здійснював нарахування єдиного соціального внеску на заробітну плату позивача, що суд оцінює критично, оскільки в даному листі зазначено, що КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради « згідно поданої звітності здійснювало нарахування єдиного соціального внеску на заробітну плату ОСОБА_6 за період з грудня 2012 року по січень 2013 року. Оскільки нараховані суми підприємством не були сплачені на рахунки управління Фонду станом на 11.11.2016 року, то за підприємством рахується заборгованість зі сплати єдиного соціального внеску і вищезазначені періоди не зараховуються до страхового стажу ОСОБА_6 Зарахування до страхового стажу можливе лише після сплати заборгованості в повному обсязі (нарахування та утримання їх заробітної плати), згідно нормами діючого законодавства.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що позивачем ОСОБА_6 не підтверджено факту перебування в трудових відносинах з КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради».

Крім того, слід відзначити, що судом першої інстанції було зясовано, що ОСОБА_6 працював на даній посаді за сумісництвом, що встановлено рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05.01.2017 року, а саме: «Наказом від 14.06.2012 року позивач ОСОБА_7 був прийнятий на роботу на посаду начальника управління з моніторингу надходжень з пайової участі у інженерно-транспортній та соціальній інфраструктурі м. Черкаси в КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради» (за сумісництвом директора КП «Комбінат громадського харчування»).

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 05 січня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_7 до Черкаської міської ради про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні та компенсації по заборгованій заробітній платі у звязку із затримкою її виплати відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, який дійшов вірного висновку, врахувавши встановлені судовими рішеннями обставини, відповідно до вимог ч. 3 ст. 61 ЦПК України, як такі, що не підлягають доказуванню при розгляді даної цивільної справи

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особа, що беруть участь у справі. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, та той факт, що згідно до закону вимоги кредитора по виплаті заробітної плати і компенсації за затримку розрахунку по раніше постановленому рішенню суду визнані погашеними, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та такими, що заявлені без підстав, тому є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні, компенсації втрати частини заробітної плати.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України докази є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Будь які належні, допустимі та переконливі докази на підтвердження доводів позивача за позовом про заборгованість КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради», Черкаської міської ради перед ОСОБА_6 відсутні, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог.

Згідно ч. 2 ст. 10 ЦПК України сторони на інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є безпідставними, не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підлягають відхиленню колегією суддів.

Інших доводів, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

Посилання скаржника, що рішення суду першої інстанції є незаконним не підтверджено доказами та не наведено підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний і процесуальний закон та ухвалено законне, обґрунтоване і справедливе рішення, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 липня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_6 до КП «Центр адміністрування та моніторингу Черкаської міської ради», Черкаської міської ради про стягнення заборгованості по заробітній платі залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :