Ухвала

Іменем України

05 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Леванчука А.О., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_4 на постанову старшого державного виконавця Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, за касаційною скаргою Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України на ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2016 року ОСОБА_4 звернулась до суду із скаргою, в якій просила поновити строк для звернення до суду із даною скаргою, обґрунтовуючи її тим, що 16 вересня 2013 року Макарівським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 1016/2304/12.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 17 травня 2006 року, укладеного між Закритим акціонерним товариством «ТАС-Інвестбанк» (далі - ЗАТ «ТАС-Інвестбанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Сведбанк» (далі - ПАТ «Сведбанк»), та ОСОБА_5 у розмірі 27 640 378 грн 49 коп. та 956 909,87 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з іпотечним договором від 29 листопада 2006 року, укладеного між ОСОБА_4 та ЗАТ «ТАС-Інвестбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», а саме - земельну ділянку площею 8,3244 га, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_4 на праві власності.

Встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчий дій.

На підставі заяви ПАТ «Сведбанк» старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попівим Р.І. винесено постанову від 27 листопада 2013 року про відкриття виконавчого провадження.

14 серпня 2014 року в межах виконавчого провадження старшим державним виконавцем винесено постанову про стягнення з ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 2 764 037 грн 84 грн та 95 960,98 доларів США.

15 жовтня 2014 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Г.І. виконавчий лист від 16 вересня 2013 року № 1016/2304/12 повернуто стягувачу на підставі заяви.

Посилаючись на вищевикладене, ОСОБА_4 просила суд визнати незаконною та скасувати постанову про стягнення виконавчого збору від 14 серпня 2014 року.

Ухвалою Макарівського районного суду Київської області від 26 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2016 року, скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_8 до Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України, заінтересована особа: старший державний виконавець Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попів Роман Ігоревич, на постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 14 серпня 2014 року, винесену старшим державним виконавцем Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Попівим Романом Ігоревичем у межах виконавчого провадження № 40933724 задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 строк для подання скарги на постанову про стягнення з боржника виконавчого збору від 14 серпня 2014 року, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попівим Романом Ігоревичем у межах виконавчого провадження № 40933724.

Визнано постанову про стягнення з боржника виконавчого збору за виконавчим провадженням від 14 серпня 2014 року № 40933724, винесену старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попівим Романом Ігоревичем, неправомірною та скасовано її.

У касаційній скарзі Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції Українипросить скасувати судові рішення та відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII«Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншим.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано виходив із того, що сплив строку наданого для добровільного виконання рішення суду не є підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, оскільки для винесення такої державному виконавцю необхідно провести заходи, які спрямовані на примусове виконання рішення суду відповідно до Закону України «Про виконавче провадження», чого останнім виконано не було.

Крім того, суди попередніх інстанцій обгрунтовано зазначили, що оскільки стягнення виконавчого збору згідно з ст. 28 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на момент винесення державним виконавцем оскаржуваної постанови) є заходом відповідальності за невиконання боржником рішення майнового характеру у визначений строк у добровільному порядку, а виконання рішення про звернення стягнення на земельну ділянку в добровільному порядку в семиденний строк з дня отримання постанови про відкриття виконавчого провадження самим іпотекодавцем було неможливим з об'єктивних причин (реалізація майна, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, здійснюється виключно державним виконавцем), підстави для стягнення з нього виконавчого збору відсутні.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що державний виконавець діяв у спосіб визначений Законом України «Про виконавче провадження» та про відсутність підстав для скасування постанови про стягнення виконавчого збору, є необґрунтованими та не спростовують висновків судів попередніх інстанцій.

Крім того, доводи касаційної скарги спростовуються встановленими у справі обставинами.

Так, судами попередніх інстанцій встановлено, що 16 вересня 2013 року Макарівським районним судом Київської області видано виконавчий лист № 1016/2304/12. На підставі заяви ПАТ «Сведбанк» старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попівим Р.І. винесено постанову від 27 листопада 2013 року про відкриття виконавчого провадження.

05 лютого 2014 року старшим державним виконавцем винесено постанову про зміну назви сторони виконавчого провадження: назву стягувача «Сведбанк» змінено на ПАТ «Омега Банк».

02 липня 2014 року між первісним боржником за кредитним договором від 17 травня 2006 року ОСОБА_5, заявником ОСОБА_4 та кредитором ПАТ «Дельта Банк» укладено договір про переведення боргу, відповідно до якого зобов'язання боржника ОСОБА_5 перед банком за кредитним договором в повному обсязі переведено на іпотекодавця ОСОБА_4

Крім того, 02 липня 2014 року між заявником та банком укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Літвіновим А.В. і зареєстрованим у реєстрі за № 899. Відповідно до вказаного договору ОСОБА_4 добровільно передала у власність належного кредитора ПАТ «Дельта Банк» предмет іпотеки (земельні ділянки) в рахунок погашення усієї заборгованості за кредитним договором від 17 травня 2006 року.

Відповідно до п. 2.3 вищевказаного договору зобов'язання іпотекодавця за кредитним договором перед іпотекодержателем по поверненню кредиту у розмірі, зазначеному в п. 2.2 договору, вважаються виконаними з моменту нотаріального посвідчення його договору та проведення державної реєстрації права власності на об'єкт нерухомості за іпотекодержателем.

Згідно з п. 2.4 договору сторони домовилися, що у відповідності до положень Закону України «Про іпотеки» після укладення та виконання іпотекодацем умов цього договору будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання умов за кредитним договором є недійсними.

14 серпня 2014 року в межах виконавчого провадження старшим державним виконавцем відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попівим Р.І. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_4 виконавчого збору у розмірі 2 764 037 грн 84 грн та 95 960,98 доларів США

15 жовтня 2014 року постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Мазура Г.І. виконавчий лист від 16 вересня 2013 року № 1016/2304/12 повернуто стягувачу на підставі заяви останнього.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про наявність підстав для визнання постанови старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України Попівим Р.І. про стягнення з боржника ОСОБА_4 виконавчого збору від 14 серпня 2014 року незаконною та її скасування.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України відхилити.

Ухвалу Макарівського районного суду Київської області від 26 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 01 вересня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Ю.Г. Іваненко А.О. Леванчук О.В. Ступак