Справа № 654/2943/17
Провадження №2/654/1195/2017
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 листопада 2017 року Голопристанський районний суд Херсонської області у складі:
головуючого судді Сіянко В.М.,
секретаря Бакай В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Гола Пристань Херсонської області в порядку заочного розгляду справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом,
10.10.2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом по АДРЕСА_1 посилаючись на те, що їй належить вказаний будинок, у якому зареєстрований відповідач, проте він фактично жодного дня там не проживав. З посиланням на ст. 319, 391 ЦК України позивачка просила суд позов задовольнити.
У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, наполягала на їх задоволенні з підстав, зазначених у позові.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений.
Згідно ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Виходячи з наведеного, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд розглядає справу у відсутності відповідача і ухвалює заочне рішення, проти чого представник позивача не заперечує.
Заслухавши представника позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є власником будинку АДРЕСА_2
У даному будинку з 20.10.2011 року зареєстрований відповідач ОСОБА_2, який не є родичем позивача (а.с. 7-11).
Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5 пояснила, що є доньками позивачки, відповідача ніколи не бачили в будинку по АДРЕСА_3. Свідок ОСОБА_6 дав аналогічні покази.
Відповідно до частини першої статті 319 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до статті 391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
За змістом частини першої статті 16 ЦК кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Водночас відповідно до статті 7 Закону № 1382-IV зняття з реєстрації місця проживання здійснюється зокрема на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
З огляду на те, що Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) виселення; 4) визнання особи безвісно відсутньою; 5) оголошення фізичної особи померлою.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2015 року (справа № 21-1438а15).
Оскільки наявність реєстрації відповідача в будинку АДРЕСА_4, перешкоджає отриманню пільг, позов підлягає задоволенню.
Позовні вимоги в частині зняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягають, як такі, що зайво заявлені, оскільки судове рішення, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є підставою для зняття відповідача з реєстрації.
Керуючись ст.ст.10,58,60,88,213,215,212-215, 224-228 ЦПК України, ст.ст.386,391 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.н., права користування житловим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.
Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області через Голопристанський районний суд шляхом подачі апеляції протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання рішення.

Суддя В. М. Сіянко