АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Панченка М.М., Волошиної В.М.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах Компанії «ШІКАР КОРПОРЕЙШН Джі.Ей» на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року

в справі за заявою приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», заінтересована особа: Компанія «ШІКАР КОРПОРЕЙШН Джі.Ей» (Sheekar Corporation GA), про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 жовтня 2016 року у справі АС № 232у/2016.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2017 року приватне акціонерне товариство «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат») звернулось в суд із заявою про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (надалі -МКАС при ТПП України) від 28 жовтня 2016 року у справі АС № 232у/2016.

В обґрунтування поданого клопотання зазначено, що в рішенні МКАС при ТПП України від 28 жовтня 2016 року у справі АС № 232у/2016 міститься тлумачення контракту № 1578-08 від 03 квітня 2015 року, що виходить за межі арбітражної угоди, оскільки жодна із сторін з цього приводу до арбітражу не зверталася, а в арбітражному застереженні відсутня угода про тлумачення змісту контракту, а також у п. 12.2 розділу 12 контракту не конкретизовано місце проведення арбітражу, кількість арбітрів у справі.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року заяву задоволено.

В апеляційній скарзі представник заінтересованої особи - Компанія «ШІКАР КОРПОРЕЙШН Джі.Ей» (Sheekar Corporation GA), за змістом, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити по справі нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви.

В судове засідання представник ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» не з'явився, надіславши на адресу суду клопотання про відкладення розгляду справи.

Колегія суддів, обговоривши доводи клопотання, вважає його таким, що не підлягає задоволенню, остільки справа неодноразово призначалася до розгляду в суді апеляційної інстанції, а також клопотання аналогічного змісту раніше задовольнялося колегією суддів (а.с.137), а тому вважає за можливим розглядати справу у відсутність представника заявника.

Колегія суддів, вислухавши представників заінтересованої особи, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню.

Задовольняючи заяву про скасування рішення МКАС при ТПП України районний суд виходив з того, що вказане рішення винесено з порушенням вимог чинного законодавства України та Регламенту МКАС; того, що у пункті 12.2 Контракту не конкретизоване місце проведення арбітражу (вказано, що арбітражна установа знаходиться в м. Києві), та кількість арбітрів у справі (нібито вказана присутність трьох арбітрів при розгляді, а не домовленість сторін про склад суду з трьох арбітрів), а МКАС при ТПП України, розглянувши спір, вийшов за межі арбітражного застереження.

Між тим, з такими висновками суду першої інстанції погодитися неможливо, враховуючи наступне.

Згідно зі статтею 390 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави; інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних чи господарських справ; іноземних чи міжнародних арбітражів) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

За частиною першою статті 393 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається до суду безпосередньо стягувачем (його представником) або, відповідно до міжнародного договору, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, іншою особою (її представником).

Відповідно до частини першої статті 394 ЦПК України клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду подається у письмовій формі і повинно містити: ім'я (найменування) особи, що подає клопотання, зазначення її місця проживання (перебування) або місцезнаходження; ім'я (найменування) боржника, зазначення його місця проживання (перебування), його місцезнаходження чи місцезнаходження його майна в Україні; мотиви подання клопотання.

Статтею 396 ЦПК України передбачено, що клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду не задовольняється у випадках, передбачених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, такі випадки не передбачено, у задоволенні клопотання може бути відмовлено: 1) якщо рішення іноземного суду за законодавством держави, на території якої воно постановлено, не набрало законної сили; 2) якщо сторона, стосовно якої постановлено рішення іноземного суду, була позбавлена можливості взяти участь у судовому процесі через те, що їй не було належним чином повідомлено про розгляд справи; 3) якщо рішення ухвалене у справі, розгляд якої належить виключно до компетенції суду або іншого уповноваженого відповідно до закону органу України; 4) якщо ухвалене рішення суду України у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах, що набрало законної сили, або якщо у провадженні суду України є справа у спорі між тими самими сторонами, з того ж предмета і на тих же підставах до часу відкриття провадження у справі в іноземному суді; 5) якщо пропущено встановлений міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, та цим Законом строк пред'явлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні; 6) якщо предмет спору за законами України не підлягає судовому розгляду; 7) якщо виконання рішення загрожувало б інтересам України; 8) в інших випадках, встановлених законами України.

Згідно зі статтею III Конвенції кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов'язкові і виконує їх у відповідності з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання і виконання цих рішень.

Відповідно до статті V Конвенції і статті 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» у визнанні й виконанні арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона надасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, докази того, що склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж.

Відповідно до статті 39 Регламенту якщо сторона бере участь в арбітражному провадженні і не заявляє заперечень проти недотримання будь-якого положення Регламенту або будь-якого іншого правила, що застосовується до розгляду, будь-якого розпорядження складу арбітражу або іншого правила арбітражної угоди щодо формування складу арбітражу або проведення розгляду, то вважається, що ця сторона відмовилася від права заявляти подібні заперечення.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постанові від 22 березня 2017 року у справі за № 6-325цс17, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів, проте залишилася поза увагою та врахування суду першої інстанції.

Частиною 2 статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» та ч. 2 ст. 3 Регламенту МКАС при ТПП України передбачено, що заява про відсутність у третейського суду компетенції повинна бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову, а заява про те, що МКАС перевищує межі своєї компетенції, повинна бути зроблена, як тільки питання, яке на думку сторони, виходить за ці межі, буде поставлене під час арбітражного розгляду.

Між тим, в справі не міститься доказів, що ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» у спорі таку заяву робив.

Разом з тим, як убачається зі змісту оскаржуваного рішення МКАС представник заявника вів активний захист інтересів ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», подав заперечення проти позову, заявив вимоги зустрічного характеру, здійснивши оплату арбітражного збору, клопотав про відкладення справи розглядом, а також за його клопотанням до складу арбітражного суду було призначено ОСОБА_2 (а.с.9-36).

Отже, характер дій представника заявника свідчить про визнання компетенції МКАС в розгляді заявленого по справі спору, що залишилося поза увагою районного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», сторони можуть на свій розсуд домовитись про місце арбітражу. У разі відсутності такої домовленості місце арбітражу визначається третейським судом з урахуванням обставин справи, включаючи фактор зручності для сторін.

При цьому, ч. 2 ст. 20 вказаного Закону встановлює, що, незважаючи на положення частини 1 цієї статті, третейський суд може, якщо сторони не домовились про інше, зібратись в будь-якому місці, яке він вважає належним для проведення консультацій між його членами, заслуховування свідків, експертів чи сторін або для огляду товарів, іншого майна чи документів.

Згідно із погодженим у п. 12.2 Контракту арбітражним застереженням, сторони погодили передачу спорів до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України, м. Київ, у відповідності до регламенту зазначеного суду.

Статтею 10 Регламенту МКАС при ТПП України встановлено, що місцем арбітражу є м. Київ, Україна.

Таким чином, у випадку підпорядкування спору МКАС при ТПП України вибір іншого місця арбітражу, окрім м. Київ - місця знаходження МКАС і МАК при ТПП України є об'єктивно неможливим.

Враховуючи, що сторони, прямо передбачивши у розділі 12 контракту, що спір буде розглядатись відповідно до регламенту МКАС при ТПП України, погодились і щодо місця проведення арбітражу.

Колегія суддів враховує й те, що сторони могли лише погодити інше місце слухань, між тим, доказів вказаного матеріали справи не містять.

Отже, арбітражне застереження, наведене у п. 12.2 Контракту, не потребувало додаткового тлумачення, оскільки підпорядкування спору МКАС при ТПП України, унеможливлює вибір будь-якого іншого місця арбітражу, виходячи із вимог регламенту зазначеного суду, про застосування якого сторони домовились у арбітражному застереженні.

Судом першої інстанції не дано належної оцінки вищевказаному.

Окрім цього, необґрунтованими є висновки районного суду про те, що сторони арбітражної угоди належним чином не досягли згоди щодо кількості арбітрів.

Так, у п. 12.2 контракту зазначено «Арбитражный суд состоит из трех арбитров», що не суперечить термінології, застосованій у «§ 4 Состав Арбитражного суда» Регламенту МКАС при ТПП України.

Відповідно до ст. 26 «Кількісний склад» зазначеного Регламенту, сторони можуть за власним розсудом визначити кількість арбітрів.

Матеріалами справи підтверджено, що сторони скористались зазначеним правом, прямо передбачивши склад арбітражного суду у кількості трьох арбітрів.

Висновки районного суду щодо невідповідності вимогам законодавства форми зовнішньоекономічного контракту, оскільки останній не містить вибору процесуального права, яке застосуватись під час вирішення спору, спростовуються положеннями Регламенту МКАС при ТПП України, який затверджує та регулює процедуру розгляду спору у цьому третейському суді, а також розділом 12 контракту, яке містить назву арбітражного суду, на розгляд якого сторони передають спір, місце знаходження цього суду - «г. Киев», процедуру розгляду - «в соответствии с его регламентом», кількісний склад арбітражного суду - «Арбитражный суд состоит из трех арбитров», право яке застосовується - українське та мову судочинства - російська.

Колегія суддів враховує й те, що посилання суду першої інстанції на ухвалу Верховного Суду України від 15 жовтня 2010 року у справі № 6-5668св10 є недоцільними в даному спорі, остільки фактичні обставини зазначеної справи істотно відрізняються від обставин чинного спору.

Згідно приписів ст. 5 Закону України «Про міжнародний арбітраж», ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачене в зазначеному законі.

Статтею 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» визначено вичерпний перелік підстав до скасування арбітражного рішення, які встановлені й у статті V Конвенції ООН про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень 1958 року.

До вказаних підстав відносяться:

1) сторона, що заявляє клопотання про скасування, подасть докази того, що: одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте, якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або склад третейського суду чи арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить будь-якому положенню цього Закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали цьому Закону; або

2) суд визначить, що: об'єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Разом з тим суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі увійшов в оцінку доказів, пов'язаних з виконанням умов контракту, оцінюючи обставини арбітражного спору, повноту доказів, які були подані сторонами арбітражного розгляду, а отже, фактично переглянув рішення МКАС при ТПП України по суті, чим допустив неправомірне судове втручання, заборонене ст. 5 Закону України «Про міжнародний арбітраж», та порушив принцип юридичної визначеності судового рішення.

З урахуванням зазначеного та матеріалів справи, у їх сукупності, колегія суддів вважає необґрунтованими, зробленими з порушенням норм матеріального та процесуального права висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав до задоволення заяви.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням по справі ухвали нового змісту про відмову в задоволенні заяви ПАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», заінтересована особа: Компанія «ШІКАР КОРПОРЕЙШН Джі.Ей»(Sheekar Corporation GA), про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 жовтня 2016 року у справі АС № 232у/2016.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах Компанії «ШІКАР КОРПОРЕЙШН Джі.Ей» задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2017 року скасувати.

Постановити по справі ухвалу нового змісту, якою у задоволенні заяви приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», заінтересована особа: Компанія «ШІКАР КОРПОРЕЙШН Джі.Ей» (Sheekar Corporation GA), про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 28 жовтня 2016 року у справі АС № 232у/2016 - відмовити.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/2764/17

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10208/2017

Головуючий у суді першої інстанції: Макаренко І.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.