АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- Усика Г.І.

при секретарі - Куркіній І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в режимі відеоконференції з Вінницьким міським судом Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про поновлення на роботі, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про поновлення на роботі.

Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права та при неповному з'ясуванні фактичних обставин справи. Суд не оцінив всі обставини справи в сукупності та не звернув уваги на те, що видача відповідачем Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» наказу про його відсторонення від виконання повноважень за посадою на три місяці із зупиненням на цей період дії пунктів попередньо прийнятого наказу про допуск до роботи фактично свідчить про недопущення його до роботи на підприємстві. Вважає, що недопущення адміністрацією працівника до роботи є однією з поважних причин відсутності особи на робочому місці, а тому така відсутність не може визнаватися прогулом, на що суд першої інстанції не звернув уваги. Посилався на безпідставність тверджень відповідача про те, що на період відсторонення від виконання обов'язків за посадою йому було підготовлено інше робоче місце, так як за нормами трудового законодавства він повинен виконувати свої робочі обов'язки, обумовлені трудовим договором, на своєму робочому місці. Суд не надав належної оцінки тому, що його було звільнено з займаної посади 15 липня 2016 року, тобто, ще до складення актів про відсутність на робочому місці без поважних причин в період з 18 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року. Вважає, що видача оскаржуваного наказу про звільнення відбулася з перевищенням повноважень, так як згідно діючого на підприємстві розподілу функціональних повноважень перший заступник голови правління може виконувати функції голови лише за відсутності останнього на підприємстві, в інших випадках повноваженнями керівника перший заступник користуватися не може, що лишилося поза увагою суду першої інстанції. Посилався на допущення судом в ході розгляду справи ряду порушень процесуального законодавства, зокрема, до участі у справі в якості представників Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» були допущені особи, повноваження яких не підтверджені належним чином, а йому та його представнику суд безпідставно відмовив в задоволенні заявлених клопотань про оголошення перерви та зупинення провадження у справі, чим обмежив в можливості реалізувати свої процесуальні права.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 повністю підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.

Представники відповідача Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проти доводів апеляційної скарги заперечували, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» (Держмолодьжитло) є державною фінансовою установою та має розгалужену регіональну мережу, в тому числі Вінницьке регіональне управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», яке реалізує державні житлові програми щодо забезпечення громадян житлом.

Право Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» утворювати регіональні управління передбачено Статутом, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2000р. № 1604.

Наказом № 04-кр від 09 вересня 2005 року ОСОБА_3 був прийнятий на роботу до Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з 10 вересня 2005 року на посаду директора відділення.

В зв'язку з надходженням до центрального апарату Фонду постанови старшого слідчого прокуратури міста Вінниця від 10 лютого 2012 року про відсторонення ОСОБА_3 від посади в рамках кримінального провадження, наказом № 03-кр від 21 лютого 2012 року ОСОБА_3 було відсторонено від посади директора Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з 21 лютого 2012 року.

15 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до голови правління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з заявою про допуск до виконання посадових обов'язків, в якій зазначив, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2016 року було скасовано заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді відсторонення ОСОБА_3 від посади директора Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», у зв'язку з чим його необхідно допустити до виконання посадових обов'язків.

Наказом №08-кр від 13 липня 2016 року, на виконання ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2016 року, ОСОБА_3 було допущено до роботи для виконання посадових обов'язків за посадою з 14 липня 2016 року.

Наказом №39/9 від 14 липня 2016 року було затверджено Порядок проведення службового розслідування стосовно керівників та інших посадових осіб структурних підрозділів, регіональних управлінь/іпотечного центру Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

На підставі Порядку проведення службового розслідування стосовно керівників та інших посадових осіб структурних підрозділів, регіональних управлінь/іпотечного центру Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», першим заступником голови правління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» видано наказ № 40/9 від 15 липня 2016 року про проведення службового розслідування за виявленими ознаками неналежного виконання ОСОБА_3 службових обов'язків.

Вказаним наказом ОСОБА_3 відсторонено від виконання повноважень за посадою з 15 липня 2016 року терміном на три місяці, на час проведення службового розслідування.

18 липня 2016 року ОСОБА_3 звернувся до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з заявою про забезпечення прав працівника, в якій, посилаючись на своє відсторонення від виконання повноважень за посадою, а не від роботи, просив роз'яснити, чи буде нараховуватись йому заробітна плата на час відсторонення та в якому розмірі, якою є її розмір і порядок отримання.

Згідно актів за підписами службових осіб Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», ОСОБА_3 був відсутній на роботі впродовж робочого дня з 18 липня 2016 року по 02 серпня 2016 року.

26 липня 2017 року Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було направлено ОСОБА_3 електронного листа, в якому відповідач просив надати пояснення щодо причин, у зв'язку якими позивач допускає порушення трудової дисципліни та з 18 липня 2016 не з'являється на роботі.

28 липня 2017 року, у відповідь на лист від 26 липня 2016 року, ОСОБА_3 направив Державній спеціалізованій фінансовій установі «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» пояснення, в яких повідомив, що його неявка на роботу зумовлена поважними причинами, а саме його неправомірним відстороненням від роботи, що унеможливлює перебування на робочому місці та виконання функціональних обов'язків, обумовлених трудовим договором. Вважає, що чітке визначення в наказі про відсторонення терміну такого відсторонення та дати можливого допуску до роботи в подальшому свідчить на користь того, що він не зобов'язаний постійно перебувати на робочому місці та з'являтися на підприємстві.

02 серпня 2016 року Державна спеціалізована фінансова установа «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» звернулася до профспілкової організації Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з поданням про отримання згоди на звільнення ОСОБА_3 в зв'язку прогулом.

Рішенням зборів первинної профспілкової організації Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» від 04 серпня 2017 року було надано згоду на звільнення члена профспілкової організації ОСОБА_3 з посади директора управління за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули).

Наказом № 10-кр від 09 серпня 2016 року, у зв'язку з відсутністю на роботі без поважних причин з 18 липня 2016 року по 08 серпня 2016 року, ОСОБА_3 звільнено з посади директора Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з 15 липня 2016 року, на підставі пункту 4 частини 1 ст. 40 КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» про визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі, ОСОБА_3 посилався на те, що він був відсутній на робочому місці з поважних причин, а саме з вини роботодавця, який незаконно видав наказ про його відсторонення від виконання обов'язків директора Вінницького регіонального управління та зупинив дію пунктів наказу про допуск до роботи, що унеможливило для позивача присутність на робочому місці і виконання обумовлених трудовим договором робочих обов'язків.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач без поважних причин не з'являвся на своє робоче місце, так як був відсторонений від виконання обов'язків за посадою, а не від роботи, і за ним зберігалася заробітна плата, що свідчить про обґрунтованість прийнятого роботодавцем рішення про звільнення ОСОБА_3 у зв'язку з прогулом, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції в повній мірі відповідає наявним в матеріалах справи доказам та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги правильність висновків суду не спростовують, з наступних підстав.

Так, згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноважена ним органом, зокрема, у випадку прогулу, у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин.

В пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Прогул, під яким розуміється відсутність на робочому місці без поважних причин більше трьох годин протягом робочого дня, за своєю правовою природою є порушенням трудової дисципліни (дисциплінарним проступком), під яким варто розуміти невиконання чи неналежне виконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Стаття 147 КЗпП України встановила, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення.

Згідно ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

За правилами ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Стаття 43 КЗпП України передбачає, що розірвання трудового договору з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Тобто, до порядку застосування дисциплінарного стягнення встановлені такі обов'язкові вимоги: виявлення дисциплінарного проступку; отримання від порушника письмового пояснення; додержання строків накладення дисциплінарного стягнення - один місяць із дня виявлення дисциплінарного проступку і шість місяців із дня його вчинення працівником; видання власником наказу чи розпорядження про застосування дисциплінарного стягнення; доведення наказу (розпорядження) під розписку до відома працівника.

Так як факт відсутності ОСОБА_3 на роботі в Вінницькому регіональному управлінні Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в період з 18 липня 2016 року по 08 серпня 2016 року без поважних причин достовірно встановлений, що свідчить про допущення позивачем порушень трудової дисципліни та виникнення підстав для застосування дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, при цьому зазначені ним причини відсутності на роботі не можуть вважатися поважними, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у роботодавця Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» були наявні визначені трудовим законодавством підстави для звільнення ОСОБА_3 на підставі п. 4 ч. 1ст. 40 КЗпП України, в зв'язку з прогулом.

Оскільки з наявних в матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції доказів вбачається, що відповідачем було відібрано у ОСОБА_3 пояснення стосовно причин його неявки на роботу, отримано згоду на звільнення позивача від профспілкової організації, видано наказ про застосування дисциплінарного стягнення в межах місячного строку з моменту допущених ним порушень трудової дисципліни та ознайомлено його з цим наказом під підпис, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» було дотримано встановленої законом процедури розірвання з працівником трудового договору з підстав допущених ним порушень трудової дисципліни, а саме відсутності на робочому місці більш ніж три години поспіль протягом робочого дня без поважних причин.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) працівника.

Статтею 18 Статуту Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» визначено, що призначення на посаду та звільнення з посади директорів регіональних управлінь здійснюється головою правління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Як вбачається з розподілу функціональних повноважень між головою правління Держмолодьжитла, першим заступником та заступниками голови правління, затвердженого наказом № 4/9 від 08 лютого 2016 року, у разі відсутності голови правління Держмолодьжитла його обов'язки виконує перший заступник голови правління.

Так як наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що на момент видачі наказу № 10-кр від 09 серпня 2016 року обов'язки голови правління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» в порядку тимчасового замісництва виконував перший заступник ОСОБА_7, яким і підписано даний наказ, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивача ОСОБА_3 було звільнено особою, яка уповноважена на прийняття такого рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що наказ № 10-кр від 09 серпня 2016 року був виданий неповноважною особою, оскільки при його видачі ОСОБА_7 діяв як перший заступник голови правління, а не виконуючий обов'язки керівника, колегія суддів вважає безпідставними, так як з досліджених судом доказів вбачається, що з лютого 2016 року перший заступник голови правління ОСОБА_7 виконує обов'язки керівника Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» , про що внесено відповідні відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а тому видача ним наказу про звільнення ОСОБА_3 з посади директора регіонального управління відбулося в межах повноважень, які передбачені ст. 18 Статуту.

При цьому зазначення в самому наказі № 10-кр від 09 серпня 2016 року про те, що він підписаний ОСОБА_7 як першим заступником, не спростовує цього факту, оскільки виконання ним обов'язків керівника відбувається в порядку тимчасового замісництва, тобто, незважаючи на реєстрацію в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань змін до відомостей про керівника юридичної особи, ОСОБА_7 виконує обов'язки голови правління, діючи як перший заступник в порядку тимчасового замісництва.

Твердження апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади з 15 липня 2016 року, тобто, до складення актів про відсутність на робочому місці в період з 18 липня 2016 року по 08 серпня 2016 року, не спростовує правильність висновків суду про відмову в задоволенні позову, так як наказ про звільнення позивача було видано 09 серпня 2016 року, після вчинення ним прогулів з 18 липня 2016 року по 08 серпня 2016 року, а зазначення в цьому наказі датою звільнення з роботи 15 липня 2016 року зумовлене тим, що вказана дата є останнім днем фактичної присутності ОСОБА_3 на роботі в Вінницькому регіональному управлінні Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву».

Пункт 2.27 Інструкції про порядок ведення трудових книжок, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України №58 від 29 липня 1993 року, визначає, що днем звільнення вважається останній день роботи.

Таким чином, оскільки судом достовірно встановлено, що після винесення наказу № 40/9 від 15 липня 2016 року про проведення службового розслідування та ознайомлення з даним наказом ОСОБА_3 на роботу більше не з'являвся, тобто, останнім днем роботи позивача є 15 липня 2016 року, його звільнення цією датою відповідає положенням законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що звільнення ОСОБА_3 відбулося незаконно, так як він був відсутній на роботі в період з 18 липня 2016 року по 08 серпня 2016 року з поважних причин, а саме: у зв'язку з його неправомірним недопущенням до роботи адміністрацією шляхом видачі наказу про відсторонення, колегія суддів відхиляє, з огляду на наступне.

Так, з матеріалів справи вбачається і не заперечується сторонами, що наказом № 40/9 від 15 липня 2016 року, в зв'язку з проведення службового розслідування, ОСОБА_3 відсторонено від виконання повноважень за посадою директора Вінницького регіонального управління Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з 15 липня 2016 року строком на три місяці.

Даний наказ було видано на виконання та у відповідності до процедури службового розслідування, яка визначена Порядком проведення службового розслідування стосовно керівників та інших посадових осіб структурних підрозділів, регіональних управлінь/іпотечного центру Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», затвердженого наказом Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» № 39/9 від 14 липня 2016 року.

Стаття 18 Статуту Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» передбачає, що голова правління Фонду в межах своєї компетенції видає накази та розпорядження з питань діяльності фонду.

Таким чином, виданий виконуючим обов'язки керівника Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» наказ про затвердження та введення в дію Порядку проведення службового розслідування стосовно керівників та інших посадових осіб структурних підрозділів, регіональних управлінь/іпотечного центру Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» є обов'язковим до виконання як центральним апаратом установи, так і її регіональними управліннями, а самий Порядок підлягає обов'язковому застосуванню при проведенні службового розслідування.

Пункти 9, 10 Порядку проведення службового розслідування стосовно керівників та інших посадових осіб структурних підрозділів, регіональних управлінь/іпотечного центру Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» прямо передбачають, що службове розслідування проводиться з відстороненням особи, стосовно якої проводиться службове розслідування, від виконання повноважень за посадою, або без такого відсторонення. На час відсторонення від виконання повноважень за посадою за особою зберігається заробітна плата.

Таким чином, наказом № 40/9 від 15 липня 2016 року ОСОБА_3 був відсторонений від виконання повноважень за посадою зі збереженням заробітної плати.

Кодекс законів про працю України не містить визначення поняття «відсторонення від виконання повноважень за посадою» та не наводить його відмінностей від поняття «відсторонення від роботи», про яке зазначається в ст. 46 КЗпП України.

Проте, відповідне визначення містить Закон України «Про державну службу» та його норми можуть бути враховані для зясування характеру правовідносин, які виникли між ОСОБА_3 та Державною спеціалізованою фінансовою установою «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» після винесення наказу № 40/9 від 15 липня 2016 року. Так, виходячи зі змісту ст. 72 цього Закону, під відстороненням від повноважень за посадою варто розуміти відсторонення від виконання посадових обов'язків. Під час відсторонення від виконання посадових обов'язків відсторонена особа зобов'язана перебувати на робочому місці відповідно до правил внутрішнього службового розпорядку та сприяти здійсненню дисциплінарного провадження.

За таких обставин, визначаючись з природою правовідносин, які склалися між сторонами у зв'язку з винесенням наказу про проведення службового розслідування № 40/9 від 15 липня 2016 року, варто виходити з того, що в даному випадку має місце не відсторонення від роботи, яке передбачає не допуск робітника до робочого місця з підстав, визначених в ст. 46 КЗпП України, а відсторонення від повноважень за посадою, що варто розуміти як не допуск до виконання трудових обов'язків не пов'язаний з не допуском до робочого місця.

За таких обставин, після винесення наказу № 40/9 від 15 липня 2016 року ОСОБА_3 не був звільнений від свого обов'язку дотримуватися правил трудового розпорядку та бути присутнім на роботі протягом робочого дня, як це передбачено положеннями законодавства.

Таким чином, доводи апелянта про те, що відсутність на робочому місці зумовлена видачею наказу № 40/9 від 15 липня 2016 року, тобто його не допуск до роботи адміністрацією підприємства, є безпідставними, а тому не можуть вважатися поважними.

На користь того, що відсторонення ОСОБА_3 від повноважень за посадою не може розцінюватися як відсторонення його від роботи на підприємстві, свідчить також те, що на час відсторонення за ним зберігається заробітна плата, про що позивач був достовірно обізнаний, так як звертався до Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву» з заявою, в якій просив роз'яснити питання оплати праці на час відсторонення і йому було надано відповідь із посиланням на положення Порядку проведення службового розслідування стосовно керівників та інших посадових осіб структурних підрозділів, регіональних управлінь/іпотечного центру Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному житловому будівництву», яке прямо передбачає збереження оплати праці на час службового розслідування.

Враховуючи вищевикладене, неявку ОСОБА_3 на роботу в період відсторонення від виконання повноважень за посадою варто вважати прогулом, оскільки така відсутність на роботі не зумовлена поважними причинами та відбулася в зв'язку з самовільно прийнятим позивачем рішенням.

Безпідставними є посилання апелянта на те, що роботодавець не визначив та не ознайомив його з іншими робочими завданнями, для виконання яких він повинен був би бути присутнім на роботі, так як жодними нормами не передбачено обов'язкового покладення на відсторонену особу інших трудових функцій, а відсутність покладення таких функцій жодним чином не впливає на необхідність для працівника бути присутнім на роботі, якщо його відсторонено лише від виконання функціональних обов'язків за посадою.

Інші доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції також не спростовують.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому правові підстави для задоволення апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 31 липня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: