АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/1035/17 Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/1837/К/17 ОСОБА_1
Категорія № 26 (І ) Доповідач Бондар Я.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Бондар Я.М.,

суддів: Барильської А.П., Зубакової В.П.,

секретар: Видрик А.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди заподіяної ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2017 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі - ОСОБА_3 «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди, в звязку з ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що в період тривалої роботи більше 35 років на посадах помічника машиніста та машиніста локомотива (тепловоза) на підприємстві відповідача, працював в умовах, які характеризувались перевищенням граничного допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, у зв'язку із чим, отримав професійне захворювання та втратив професійну працездатність у розмірі 65 % та отримав третю групу інвалідності. Через професійне захворювання позивач постійно зазнає моральні та фізичні страждання, тому просить суд стягнути з відповідача у відшкодування моральної шкоди 80 000 грн. у звязку з отриманим професійним захворюванням на виробництві, стійкою втратою професійної працездатності.

Заочним рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2017 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 «ПівнГЗК» на користь позивача моральну шкоду, заподіяну ушкодженням здоров`я, пов`язаного з виконанням трудових обов`язків, у розмірі 34 000 грн. без утримання податку з доходів фізичних осіб, а також - на користь держави 640 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник відповідача вважає рішення таким, що порушує норми матеріального та процесуального права, тому ставить питання про зміну заочного рішення суду та зменшення розміру суми відшкодування, стягнутої судом першої інстанції.

На думку представника ОСОБА_3 «Північний ГЗК», позивачем не доведено факту спричинення моральної шкоди та протиправність діянь відповідача, тому висновки суду в цій частині ґрунтуються на припущеннях. Судом не враховано, що позивач був обізнаний про шкідливі умови виробництва, та сам обрав роботу протягом тривалого періоду у шкідливих факторах. Також представник відповідача вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості є завищеним. Крім того представник відповідача зазначає що судом першої інстанції неповно встановлені обставини справи та досліджені докази у справі, чим порушено ст. 197 Цивільно-процесуального кодексу України.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до записів, які містяться в трудовій книжці ОСОБА_2, з 29.12.1979 р. по 15.06.2016 р. працював помічника машиніста та машиніста локомотива (тепловоза) на підприємстві відповідача ОСОБА_3 «ПівнГЗК», був звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію ст. 38 КЗпП України (а.с.7-12).

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії Українського НДІ промислової медицини від 31.03.2016 року ОСОБА_2 встановлені професійні захворювання з діагнозом: 1) Вібраційна хвороба другої стадії від дії загальних вібрацій, церебрально-периферичний ангіодистонічний синдром з акроангіоспазмами у сполученні з полірадикулонейропатією попереково-крижовою та шийною, білатеральною, переважно зліва, на фоні дегенеративно-дистрофічних змін попереково-крижового відділу хребта (остеохондроз в комбінації зі спондилоартрозом), задньої протрузії диску L4-L5 (4мм), з крапельним звапненням, і L5-S1 (4,6мм), із вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим та м`язово-тонічним синдромами, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу, ПФС другого ступеню, деформуючого артрозу з періартрозом ліктьових та колінних суглобів, ПФС першого-другого ступеню; 2) Хронічне обструктивне захворювання легень першої стадії (пиловий бронхіт першої стадії, емфізема легень першої стадії), група ОСОБА_4 недостатність першого-другого ступеню; 3) Нейросенсорна приглухуватість першої стадії (з легким зниженням слуху) (а.с. 13-14).

Висновком МСЕК від 16.06.2016 року ОСОБА_2 первинно встановлено втрату професійної працездатності в загальному розмірі 65 %, з них 45% по вібраційній хворобі, 15% по хронічному обструктивному захворюванню легень та 5 % по туговухості, встановлено третю групу інвалідності з 06.06.2016 р. безстроково (а.с.17).

Згідно п. 17 ОСОБА_4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 05.05.2016 року, причиною зазначених професійних захворювань є перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, а саме перевищення рівня загальної транспортно-технологічної вібрації, шуму та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони (а.с.9-12).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 зазначив, що у зв'язку із отриманим професійним захворюванням та встановленням ступеню втрати професійної працездатності, йому спричинено моральну шкоду, яку має компенсувати відповідач, як такий, що не забезпечив йому безпечних та нешкідливих умов праці, у зв'язку з чим він отримав професійне захворювання.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції керувався вимогами ст. 153, ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України та виходив з обов'язку відповідача відшкодувати на користь позивача спричинену моральну шкоду у зв'язку з отриманим на виробництві професійним захворюванням, з урахуванням часу роботи позивача на підприємстві та дією шкідливих факторів.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема: виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків, чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

У зв'язку із викладеним, колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги відповідача в частині не поширення на спірні правовідносини ст.237-1 КЗпП такими, що не відповідають законодавству.

Як убачається з акту розслідування причин виникнення у ОСОБА_2 хронічного професійного захворювання від 05.05.2016 року, встановлена тривала робота в умовах впливу шкідливих факторів виробничого середовища, а саме: перевищення рівня загальної транспортно-технологічної вібрації, шуму та аерозолю переважно фіброгенної дії у повітрі робочої зони в параметрах, що перевищували гранично допустимі.

Шкідливі умови праці у відповідача відносилися до 3 класу 2 ступеня шкідливості, рекомендовано згідно п.16-18 акту застосування заходів по зменшенню рівня впливу шкідливих факторів. (а.с.15-16)

У п.19 визначено що враховуючи тривалість роботи потерпілого на ПівнГЗК та ПАТ «ПІВНГЗК» впродовж 35 років 11 місяців в умовах впливу шкідливих виробничих факторів, конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійних захворювань встановити неможливо (а.с.16, зворотня сторона).

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ОСОБА_3 «ПівнГЗК» про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу, колегія суддів до уваги не приймає. Обов'язок створити безпечні умови праці законодавством покладено на роботодавця ОСОБА_3 «ПівнГЗК».

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що позивач свідомо обрав роботу протягом тривалого часу із шкідливими умовами та фактором виробничого процесу, оскільки ці обставини не виключають законодавчо закріпленого обов'язку роботодавця, забезпечити безпечні умови виробничого середовища.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я професійним захворюванням позивача пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 16.06.2016 року, тобто з моменту встановлення йому вперше стійкої втрати професійної працездатності , питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці».

Також, спростовуються й доводи відповідача ОСОБА_3 «Північний ГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди, у зв'язку із професійним захворюванням, встановлений медичними довідками та виписними епікризами, про тривалість лікування та перенесений фізичний біль. Позивач не може вести повноцінний образ життя, відчуває стійкий біль і обмеження рухів в попереково-крижовому відділі, плечових, ліктьових та колінних суглобах. При фізичному навантаженні відчуває задишку. Всі ці обставини дуже ускладнюють його життя.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_2 який згідно висновку МСЕК первинно становить 65 %, з урахуванням тривалості роботи на підприємстві відповідача протягом більше 35 років, конкретних обставин по справі, пов'язаних із цим фізичних і моральних страждань, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування. Наявність стійкого больового синдрому.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм матеріального або процесуального права, які передбачені ст. 309 ЦПК України як підстави для зміни рішення.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» відхилити.

Заочне рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 11 травня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: