Номер провадження: 22-ц/785/6251/17
Номер справи місцевого суду: 514/1571/14-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Цихиселі Л.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року та на додаткове рішення Арцизького районного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Тарутинської селищної ради Одеської області про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, зобовязання Тарутинської селищної ради вчинити певні дії, стягнення судових витрат, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6, відділ Держгеокадастру України у Тарутинському районі Одеської області,

встановила:

16 жовтня 2014 року позивач ОСОБА_3 звернулась з позовом до Тарутинської селищної ради Одеської області, який в подальшому уточнювала, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, зобовязання Тарутинської селищної ради вчинити певні дії, стягнути судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що після смерті батька, вона успадкувала частину житлового будинку під номером 10 (десять) по вулиці Лесі Українки у с.м.т. Тарутине Одеської області. Власником суміжного сусіднього житлового будинку №12 є ОСОБА_6, який у 2009 році без погодження меж із власниками сусідніх земельних ділянок отримав державний акт на право приватної власності на земельну ділянку. Позивач зазначила, що ОСОБА_6 захопив частину її земельної ділянки, розрушив відмостку, встановив огорожу та чинить супротив проведенню технічного обслуговування будинку. Дані обставини приводять до руйнування будинку позивача.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд визнати недійсним державний акт серії ЯИ №368537, виданий Тарутинською селищною радою Тарутинського району на імя ОСОБА_6 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0.1205 га за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0159, що розташована за адресою: вул. Лесі Українки, №12, с.м.т. Тарутине Тарутинського району Одеської області; розвязати земельний спір судовим рішенням із зазначенням меж відступу від ліній фундаменту будинку під номером 10 (десять) по вул. Лесі Українки; стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 4 000,00 грн.; стягнути витрати на переїзд до іншого населеного пункту, де відбувались судові засідання у розмірі 10 083,09 грн.

Представник відповідача позов не визнав та надав пояснення, в яких вказав, що у 1968 році формувалася вулиця ОСОБА_7, громадянином ОСОБА_8 був виготовлений проект житлового будинку під номером 10 (десять) по вулиці Дзержинського (нині ОСОБА_7) у с.м.т. Тарутине. Проект складений відповідно до проекту за №396-1-1 «Б». У проекті зазначена ширина земельної ділянки, яка становить 18 м., по довжині 55 м., загальна площа земельної ділянки, яка надавалась для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських споруд склала 0,10 гектарів. З незрозумілих причин земельні ділянки під номером 10 (десять) і 12 (дванадцять) по вулиці Лесі Українки були розширені на відстань, більше ніж при плануванні цієї вулиці. Будинок ОСОБА_8, відповідно до вимірів земельної комісії Тарутинської селищної ради від 10.11.2008 р. та відомостей з технічного паспорту БТІ, побудований на відстані 0,27 см від межової межі земельної ділянки громадянина ОСОБА_6

Дійсно, при виготовленні державного акту на право приватної власності у 2008-2009 роках, громадянин ОСОБА_6 тривалий час і неодноразово звертався до своєї сусідки ОСОБА_3 з метою підписання акту встановлення межових границь, яка від підпису постійно відмовлялась.

Тарутинська селищна рада рекомендувала ОСОБА_6 звернутися до районного суду для вирішення питання, що стосується узгодження меж земельної ділянки без підпису користувача суміжної земельної ділянкою ОСОБА_9, яка є матірю ОСОБА_3 При зверненні ОСОБА_6 до районного суду, йому надано усне розяснення про те, що це питання входить до компетенції селищної ради. Тарутинська селищна рада неодноразово відповідала на скарги ОСОБА_3 та її матері ОСОБА_9, щоб вони миролюбно з їх сусідом ОСОБА_6 вирішили спірне питання.

Представник третьої особи на стороні позивача ОСОБА_10 ОСОБА_4 позов підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити.

Представники третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_6- ОСОБА_11 і ОСОБА_12 позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити.

Представник відділу Держгеокадастру України у Тарутинському районі Одеської області у судове засідання не прибув, належним чином був повідомлений про час і місце судового засідання, надав до суду письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року позов ОСОБА_3 було задоволено частково.

Було визнано недійсним державний акт серії ЯИ №368537, виданий ОСОБА_6 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1205 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0159, що розташована за адресою: вул. Лесі Українки, 12, с.м.т. Тарутине Тарутинського району Одеської області.

Стягнуто з Тарутинської селищної ради на користь ОСОБА_3 судові витрати, повязані з переїздом до Арцизького районного суду Одеської області її представника ОСОБА_4 в розмірі 7 908,27 грн.

Стягнуто з Тарутинської селищної ради на користь ОСОБА_3 судові витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката в розмірі 2 000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог було відмовлено.

Разом з тим, ухвалою того ж суду від 27 квітня 2017 року було виправлено описку у вищевказаному судовому рішенні та замість суми 7908,27 грн., яка підлягає стягненню з Тарутинської селищної ради на користь ОСОБА_3 правильно було зазначено суму 10083,09 грн. (т.2, а.с.243).

Крім того, додатковим рішеннямАрцизького районного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року (т.2,а.с.244-245) було зобовязано Тарутинську селищну раду Одеської області змінити існуючі межі землекористування співвласникам будинку: ОСОБА_3, третій особі ОСОБА_5 під номером 10 по вул. Лесі Українки у с.м.т. Тарутине Одеської області, з урахуванням вимог ДБН, для обслуговування житлового будинку №10 на відстані не менше 1 метру від межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_6 під номером 12 по вул. Лесі Українки у с.м.т. Тарутине Одеської області.

У задоволенні решти позовних вимог щодо зміни існуючих меж землекористування будинку під номером 10 по вул. Лесі Українки у с.м.т. Тарутине Одеської області було відмовлено.

Стягнуто з Тарутинської селищної ради Одеської області на користь держави судовий збір у розмірі 320,00 грн.

В апеляційних скаргах представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить змінити рішення суду першої інстанції від 16.03.2017 року та додаткове рішення суду від 27.04.2017 року, посилаючись на порушення судом вимог матеріального і процесуального права.

Так, в апеляційних скаргах представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить залишити в силі рішення суду, в частині визнання недійсним державного акту серії ЯИ №368537, виданого Тарутинською селищною радою Тарутинського району на імя ОСОБА_6 на право володіння земельною ділянкою.

Встановити власним судовим рішенням відстань в 1,5 метра від межі земельної ділянки ОСОБА_6 до сусідських споруд в 26-ти метровому околі розташованих в одну лінію тильних стін будинку, літньої кухні та сараю позивачки з залишенням без змін (в 0,48 м. від лінії стін споруди) межової лінії поза вказаного окола. Зобовязати Тарутинську селищну раду внести протягом двох місяців після набрання цим рішенням законної сили відповідні зміни меж у землевпорядні документи ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_13

Також апелянт просить змінити рішення щодо стягнення із Тарутинської селищної ради судових витрат позивача, повязаних з наданням правової допомоги 4000 грн. замість 2000 грн. та транспортні витрати у сумі 10083,09 грн. замість 7908,27 грн.

Крім того, апелянт просить винести на адресу Вищої кваліфікаційної комісії суддів України стосовно судді Арцизького районного суду Одеської області Крутової О.М. окрему ухвалу щодо грубого порушення нею норм матеріального і процесуального права, зумисне недотримання розумних строків розгляду даної судової справи, стосовно недостатнього рівня володіння нею державною мовою та неналежного виконання суддівських обовязків.

Колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що від третьої особи ОСОБА_6, через представника ОСОБА_12 також надійшла апеляційна скарга на вищевказані судові рішення (т.3, а.с.60-63).

Однак, ухвалою судді-доповідача від 10.10.2017 року вказана апеляційна скарга була повернута апелянту через неусунення її недоліків (т.3, а.с.149-150).

Що стосується апеляційної скарги Тарутинської селищної ради на вищевказані судові рішення, копія якої надана суду апеляційної інстанції, з проханням повідомити про її рух (т.3. а.с.105-109), то колегія суддів зазначає, що матеріали справи не містять оригіналу вказаної апеляційної скарги, про що Тарутинська селищна рада була повідомлена листом від 09.10.2017 року (т.3, а.с.147-148).

До суду апеляційної інстанції зявився лише представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11, інші особи до суду не зявились, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового засідання, про причини неявки суд не повідомили.

Разом з тим, колегією суддів враховано тривалий час розгляду даної цивільної справи, у тому числі в суді апеляційної інстанції, в якому справа перебуває з 05.07.2017 року (т.3, а.с.66).

Крім того, колегією суддів також врахована скарга представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на імя голови апеляційного суду Одеської області, в якій він, окрім іншого, просить вжити заходів щодо розгляду апеляційних скарг в одному засіданні саме 10 жовтня 2017 року без переносу засідання (т.3, а.с.136).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваних судових рішень, заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, заперечень проти них, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Так, що стосується вимог заявника апеляційних скарг представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо зміни рішення суду, в частині стягнення із Тарутинської селищної ради транспортних витрат у сумі 10083,09 грн. замість 7908,27 грн., то вони є безпідставними, оскільки як було зазначено вище, ухвалою Арцизького районного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року було виправлено описку в рішенні того ж суду від 16.03.2017 року і замість транспортних витрат у сумі 7908,27 грн. було стягнуто 10083,09 грн. (т.2,а.с.243).

Тобто, фактично в цій частині вимоги позивача були задоволенні у повному обсязі, а тому предмет апеляційного оскарження в цій частині відсутній.

У відповідності до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У звязку з цим, колегія суддів перевіряє законність і обгрунтованість оскаржуваних судових рішень в межах апеляційних скарг представника ОСОБА_3 ОСОБА_4

Як було вказано вище, оскаржуючи судові рішення, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 просить розвязати земельний спір щодо встановлення меж земельних ділянок, зобовязати Тарутинську селищну раду внести протягом двох місяців після набрання цим рішенням законної сили відповідні зміни меж у землевпорядні документи ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_13, оскільки суд першої інстанції відмовив йому у цьому.

Однак, відмовляючи у задоволенні вказаних позовних вимог, суд першої інстанції обгрунтовано зазначив, що таким чином позивачем ставиться питання при зміну меж суміжного землекористувача третьої особи ОСОБА_14, які між сторонами склалися.

Так, суд вказав, що відповідно до положень ч.ч. 1-3, 5 ст. 158 ЗК України земельні спори вирішуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Тобто, суд дійшов висновку, що спір щодо меж земельних ділянок, що перебувають у користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства підлягає вирішенню органами місцевого самоврядування, при яких діють комісії по земельних питаннях.

За результатами розгляду спору органом місцевого самоврядування приймається рішення, яке сторонами земельного спору у разі незгоди може бути оскаржено до суду,

Однак, враховуючи, що в даному випадку позивач ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 не ставлять питання про відновлення існуючих меж землекористування, а фактично заявили вимоги про зміну існуючих меж землекористування і даний спір не вирішений у встановленому законом порядку органом місцевого самоврядуванням - Тарутинською селищною радою Одеської області, то суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині.

В апеляційній скарзі на рішення суду від 16.03.2017 року, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 посилається на Постанову Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», у відповідності до якої згідно зі ст.158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

Таким чином, враховуючи, що Тарутинська селищна рада Одеської області не вирішувала спір щодо суміжного землекористування по даній справі, то суд дійшов правильного висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Разом з тим, додатковим рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 27.04.2017 року суд зобовязав Тарутинську селищну раду змінити існуючі межі землекористування співвласникам будинку: ОСОБА_3, третій особі ОСОБА_5 під номером 10 по вул. Лесі Українки у с.м.т. Тарутине Одеської області, з урахуванням вимог ДБН, для обслуговування житлового будинку №10 на відстані не менше 1 метру від межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_6 під номером 12 по вул. Лесі Українки у с.м.т. Тарутине Одеської області.

Тобто таким чином, суд зобовязав орган місцевого самоврядування вирішити виниклий спір щодо зміни існуючих меж землекористування співвласникам будинку ОСОБА_3 і ОСОБА_5 для обслуговування їх будинку, на відстані не менше 1 метру від межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_6

У звязку з цим, та враховуючи, що таким чином суд першої інстанції вирішив судовий спір, доводи апелянта ОСОБА_4 з приводу того, що, ухваливши додаткове рішення, суд фактично вийшов за межі позовних вимог, є безпідставними

Доводи апелянта ОСОБА_4 з приводу того, що із додаткового рішення суду неможливо встановити, звідки належить вести відлік цього 1 метра, також є безпідставними, оскільки в рішенні зазначено, що 1 метр необхідно встановити для обслуговування будинку ОСОБА_3 і ОСОБА_5, крім того від межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_6 також має бути відстань не менше 1 метра.

Саме з цих підстав і у звязку з порушенням вимог чинного земельного законодавства суд визнав недійсним державний акт серії ЯИ №368537, виданий ОСОБА_6 про право приватної власності на земельну ділянку площею 0,1205 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0159, що розташована за адресою: вул. Лесі Українки, 12, с.м.т. Тарутине Тарутинського району Одеської області.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції стосовно того, що суд не може самостійно визначитись з розміром земельної ділянки, який необхідний для обслуговування житлового будинку, оскільки для встановлення цих обставин необхідні спеціальні знання, а тому обгрунтовано вказав, що ці обставини мають визначатись шляхом проведення експертизи, з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо. Суд сприяє сторонам у виконанні їх обовязку подати свої докази, для зясування обставин, що мають значення для справи і спеціальних знань. Однак, під час судового розгляду жодна зі сторін не заявляла клопотання про призначення експертизи по цьому питанню, а суд з власної ініціативи позбавлений можливості призначати у справі судову експертизу.

З цих підстав, необгрунтованими є доводи заявника апеляційних скарг з приводу того, що суд був зобовязаний вирішити земельний спір у повному обсязі заявлених позовних вимог, без проведення судової експертизи.

Що стосується посилання апелянта на те, що суд додатковим рішенням вказав про відмову у задоволенні решти позовних вимог, що на думку заявника апеляційної скарги є незрозумілим, в якій частині позовних вимог відмовлено, то ці доводи також є необгрунтованими, так як вказаним додатковим судовим рішенням вказано, що в позові відмолено щодо зміни існуючих меж землекористування будинку під номером 10 по вул. Лесі Українки у с.м.т. Тарутине Одеської області.

При наданні пояснень в суді апеляційної інстанції, представник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_11 зазначив, що суд безпідставно послався на ДБН (Державні будівельні норми), оскільки вказані норми регулюють питання будівництва, а не питання щодо земельних спорів.

Із даними доводами погодитись не можна, оскільки при вирішені даного спору суд обгрунтовано послався на п. 3.25* ДБН 360-92** «Містобудівництво. Планування та забудова міських та сільських поселень», яким передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни треба приймати не менше 1 метру. При цьому, повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів на територію суміжних ділянок.

Також безпідставними є посилання адвоката ОСОБА_11 на те, що Арцизьким районним судом при ухваленні рішення від 16 березня 2017 року було порушено таємницю нарадчої кімнати, оскільки судові дебати відбулись 15 березня 2017 року, з видаленням суду до нарадчої кімнати, а рішення суду було проголошено 16 березня 2017 року.

Такого висновку колегія суддів дійшла виходячи з того, що як вбачається із журналів судових засідань, судові дебати відбулись дійсно 15 березня 2017 року, з видаленням суду до нарадчої кімнати в 14.02 год., а рішення було проголошено 16 березня 2017 року в 09.02 год., що не заборонено діючим цивільно-процесуальним законодавством (т.2,а.с.228-230).

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що даних про те, що вказаним судом в період з 15 березня 2017 року 14.02 год. і до 09.02 год. 16 березня 2017 року слухались інші справи, матеріали справи не містять.

З підстав викладеного, колегія суддів не вбачає порушення судом таємниці нарадчої кімнати при ухваленні рішення суду від 16 березня 2017 року.

Що стосується вимог заявника апеляційних скарг представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 щодо зміни рішення суду, в частині стягнення із Тарутинської селищної ради судових витрат позивача, повязаних з наданням правової допомоги 4000 грн. замість 2000 грн., то колегія судів зазначає наступне.

Так, ухвалюючи судове рішення в цій частині, суд обгрунтовано вказав, що право на правову допомогу гарантовано статтями 8, 59 Конституції України.

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката несуть сторони. Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між сторонами та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді адвокатом регламентовано у п. 2 ч. 3 ст. 79, ст.ст. 84, 88, 89 ЦПК України.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до Правил адвокатської етики та Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Гонорар, отримуваний адвокатом за надання правової допомоги, повинен бути законним за формою та порядком внесення й розумно обгрунтованим за розміром.

Отже, вищевказані норми закону передбачають, що отримання адвокатом гонорару повинно бути законним за формою та порядком внесення, і зводиться до того, що підтвердженням сплати гонорару має бути фінансовий документ.

Матеріали цивільної справи містять квитанцію №97 від 20.11.2014 p., в якій зазначено, що адвокату ОСОБА_15 сплачено 4 000,00 грн. по даній цивільній справі (т.2, а.с. 27), але відсутній розрахунок таких витрат.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача витрат на правову допомогу у розмірі 2 000,00 грн., доводи апеляційної скарги зазначеного висновку суду не спростовують, так як не мають доказів того, що вказаний адвокат витратив 25 годин чистого робочого часу по даній справі.

Більше того, матеріали справи свідчать про те, що у відповідності до угоди № 144 від 18.11.2014 року та ордеру № 47 (т.1, а.с.47, 48) адвокат ОСОБА_15 приймав участь у трьох судових засіданнях: 18.11.2014 року 12 хв., 22.12.2014 року 23 хв., 28.01.2015 року 49 хв.

Крім того, вказаний адвокат також надавав позивачу ОСОБА_3 іншу правову допомогу, однак відповідного розрахунку затраченого часу суду не надав.

В подальшому інтереси позивача ОСОБА_3 представляв ОСОБА_4 на підставі довіреності від 28.01.2015 року (т.1,а.с.104).

Що стосується обовязку надання відповідного розрахунку понесених витрат на правову допомогу, проти чого безпідставно заперечує представник апелянта ОСОБА_4, то він передбачений п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Крім викладеного, колегія суддів частково погоджується з доводами апеляційних скарг стосовно порушення розумних строків розгляду даної цивільної справи, у звязку з чим вважає за необхідне постановити окрему ухвалу на адресу голови Арцизького районного суду Одеської області з приводу допущених порушень норм цивільно-процесуального законодавства суддями цього суду при розгляді даної цивільної справи.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційних скарг не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваних рішень суду, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, рішення ухвалені у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у звязку з чим апеляційні скарги слід відхилити, оскаржувані рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4відхилити.

РішенняАрцизького районного суду Одеської області від 16 березня 2017 року та додаткове рішення Арцизького районного суду Одеської області від 27 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції України.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_16

ОСОБА_2