АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5052/17 Справа № 183/7677/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Красвітної Т.П., Посунся Н.Є.

за участю секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3

на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до територіальної громади в особі Новомосковської міської ради, третя особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2015 року позивачі звернулися до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до територіальної громади в особі Новомосковської міської ради, третя особа приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування.

Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: вул..Привокзальна, 53 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті: ОСОБА_7, померлої 18 серпня 1998 року, ОСОБА_8, померлого 23 січня 2015 року.

Визнано за ОСОБА_5 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого за адресою: вул..Привокзальна, 53 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті: ОСОБА_7, померлої 18 серпня 1998 року, ОСОБА_8, померлого 23 січня 2015 року.

Додатковим рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2017 року вирішено питання щодо судових витрат у справі.

У апеляційній скарзі ОСОБА_9, ОСОБА_3 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову та визнати за ними по 1/3 частки спірного житлового будинку, оскільки вважають, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що 23 січня 2015 року помер батько позивачів ОСОБА_8, про що зроблено відповідний актовий запис № 148 від 04 лютого 2015 року.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З копії спадкової справи № 16/2015, заведеної після смерті ОСОБА_8, вбачається, що з заявою про прийняття спадщини звернулися: ОСОБА_9 дружина померлого; ОСОБА_5 дочка померлого; та ОСОБА_4 син померлого, які на момент смерті ОСОБА_4, разом з ним мешкали та були зареєстровані. Згідно витягу, вбачається, що ОСОБА_4 будь-яких заповітів не складав. Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивачі разом з ОСОБА_9 є спадкоємцями ОСОБА_4. за законом, які прийняли спадщину, шляхом своєчасного звернення з відповідною заяву до нотаріальної контори, а також у звязку з тим, що постійно мешкали із спадкодавцем до дня її смерті.

23 жовтня 2016 року між спадкоємцями ОСОБА_8: ОСОБА_9, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено нотаріальний договір про поділ спадщини, за яким між іншого спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_8, будинок 53 по вул..Привокзальна в м.Новомосковськ Дніпропетровської області перейде ОСОБА_5 та ОСОБА_4 позивачам у справі.

28 жовтня 2015 року видане свідоцтво про право на спадщину за законом на імя позивачів на квартиру АДРЕСА_1.

За вих. № 149/01-16 та 150/01-16 від 23 жовтня 2015 року приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу ОСОБА_6 повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину за законом на нерухоме майно, а саме на будинок 53, розташованиц по вул..Привокзальній в м.Новомосковську Днфпропетровської області, що належить померлій 18 серпня 1995 року ОСОБА_7, спадщину якої прийняв, але не встиг оформити ОСОБА_8, померлий 23 січня 2015 року неможливо, оскільки відсутні право встановлювальні документи.

Колегія суддів не може прийняти до уваги доводи апеляційної скарги про те, що апелянти прийняли спадщину шляхом вступу в фактичне володіння та управління спадкоим майном.

З копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_7, померлої 18 серпня 1995 року вбачається, що після її смерті з заявою про прийняття спадщини звернувся її син ОСОБА_8. 24 травня 1996 року на імя ОСОБА_8 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті ОСОБА_7, померлої 18 серпня 1995 року, на грошовий вклад в Ощадбанку.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №53154026 від 12 лютого 2016 року вбачається, що на домоволодіння по вул..Привокзальна, 53 в м.Новомосковськ Дніпропетровської області зареєстровані права власності, інші речові права відсутні.

З відповіді КП Новомосковську МБТІ ДОР за вих..№ 50 від 09 березня 2016 року вбачається, що відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи станом на 01 січня 2013 року власником домоволодіння № 63 по вул.Привокзальна в м.Новомосковськ Дніпропетровської області є ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 01 грудня 1959 року нотаріусом Новомосковської державної нотаріальної контори за р.№ 6533, зареєстрованого в ҐБТІ 12 грудня 1959 року за р.№ 3340-31.

Відповідно до вимог ст.ст. 548-549 ЦК України, в редакції 1963 року, що діяла на момент виникнення права на спадкування у ОСОБА_8 для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_8 вчинив дії, що свідчать про прийняття ним спадщини після смерті його матері ОСОБА_7, померлої 18 серпня 1995 року.

У матеріалах справи наявна довідка (а.с.64), видана виконкомом Меліоративнівської селищної ради Новомосковського району Дніпропетровської області № 507 від 06.02.2015 року, в тому що дійсно ОСОБА_8, що помер 23.01.2015 року з 1989 року мешкав за адресою смт. Меліоративне, вул. Молодіжна, 14/90, на момент смерті разом з ним проживали ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 дружина, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 син та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 дочка.

Належних та допустимих доказів про прийняття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_9 шляхом вступу у фактичне володіння та управління спадкоим майном (відповідне рішення суду) апеляційному суду надано не було. А відповідно до відмітки у паспорті ОСОБА_3 та її пояснень в ході розгляду справи, щодо місця реєстрації, ОСОБА_3П.є зареєстрованою та проживає з 13 жовтня 1979 року за адресою: с.Голубівка, вул. Центральна, 86.

Довод апеляційної скарги щодо не встановлення судом повного кола осіб у зазначеній справі колегія суддів вважає безпідставним, оскільки, за правилами спадкування за законом, у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України. до спадкоємців першої черги за законом належать діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Рідні брати та сестри спадкодавця відносяться до другої черги спадкоємців за законом (ст.. 1262 ЦК України).

Оскільки, відповідно до вимог ст.. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, а кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усуненням їх від спадкування, неприйняття спадщини або відмови від прийняття, крім випадків встановлених ст.. 1259 ЦК України, особи, які подали апеляційну скаргу, в силу закону у зазначених правовідносинах не набувають права на спадщину зазнаконом, як спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_8. Та не можуть бути належними відповідача у зазначеній справі.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Інших позовних вимог, а ніж ті що були заявлені в суді першої інстанції, сторонами не заявлялось.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді Т.П.Красвітна

ОСОБА_10