АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи: 2-1431/2010
Номер провадження: 22-ц/791/1739/17
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

13 жовтня 2017 року м. Херсон

Суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області Орловська Н.В., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про реальний розподіл домоволодіння

в с т а н о в и л а:

26 червня 2010 року Дніпровський районний суд м. Херсона ухвалив у зазначеній справі рішення.

25 вересня 2017 року ОСОБА_3 і ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу на вказане рішення, посилаючись на те, що участі у розгляді справи не приймали, при проголошенні рішення суду не були присутні, копію рішення отримали 14.09.2017р., а тому вважають, що строк апеляційного оскарження пропущено з поважних причин та просять його поновити.

Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 02.10.2017р. апеляційна скарга ОСОБА_3 і ОСОБА_4 залишена без руху, з тих підстав, що апеляційна скарга подана 25 вересня 2017 року, тоді як строк апеляційного оскарження рішення суду, відповідно до ч.1 ст.294 ЦПК України (в ред. від 05.06.2010р.) закінчився 06.07.2010р., з урахуванням тих обставин, що згідно протоколу судового засідання від 26 червня 2010р. відповідачі приймали участь в судовому засіданні в якому судом було проголошено рішення, а тому запропоновано заявникам зазначити інші причини, які унеможливили подання апеляційної скарги у встановлений законом строк. Крім того, при подачі апеляційної скарги заявниками не доплачено судовий збір у розмірі 1166 грн.

На виконання вимог зазначеної ухвали від 02.10.2017р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали квитанцію про сплату судового збору у розмірі 1166 грн., та клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилаючись на те, що відповідачі були присутні під час першого судового засідання та надавали пояснення у другому судовому засіданні, де судом досліджувався висновок експерта, з яким відповідачі не погоджувались. Крім того зазначили, що судове засідання було перенесено, але судові повістки в наступне судове засідання відповідачі не отримували. Копія рішення суду їм не направлялась, а тому про ухвалення такого рішення відповідачі не були обізнані, що позбавило можливості оскаржити його в апеляційному порядку.

За змістом глави 6 ЦПК України, яка регулює питання процесуальних строків, встановлено, що усі процесуальні дії вчиняються у строки визначені законом, а якщо строки не визначені законом, у строки встановлені судом.

За правилами ст.ст. 294, 295 ЦПК України, в редакції від 05.06.2010р., чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, рішення суду першої інстанції може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подання заяви про апеляційне оскарження. Апеляційна скарга на рішення подається протягом двадцяти днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Після закінчення строків апеляційного оскарження заява про апеляційне оскарження чи апеляційна скарга залишаються без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка їх подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Апеляційна скарга може бути подана без попереднього подання заяви про апеляційне оскарження, якщо скарга подається у строк, встановлений для подання заяви про апеляційне оскарження.

Із матеріалів справи, а саме: протоколу судового засідання та змісту рішення суду вбачається, що 26 червня 2010 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як відповідачі були присутні в судовому засіданні при розгляді справи, в тому числі при проголошенні судом мотивованого рішення.

Згідно із положеннями ст. 73 ЦПК України суд уповноважений поновити процесуальний строк за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Якщо вказані заявником підстави для поновлення строку апеляційного оскарження будуть визнані неповажними, суддя - доповідач відмовляє у відкритті апеляційного провадження.

При цьому висновки суду щодо поважності причин пропуску процесуального строку мають бути мотивованими.

Однією із причин пропуску строку на оскарження ухваленого судом в даній справі рішення ОСОБА_3 і ОСОБА_4 вважають ту обставину, що вони не отримувала копію оскаржуваного рішення і про його зміст довідались лише в 2017 році, коли ОСОБА_2 пред'явила копію рішення, як підставу правомірності проведення нею будівництва.

Однак, за змістом протоколу судового засідання від 26 червня 2010р., у якому проголошено рішення суду вбачається, що сторони, у тому числі і відповідачі були присутніми при розгляді справи та проголошенні судом рішення. А тому заявники, відповідно до діючого на час розгляду справи процесуального законодавства, не могли розраховувати на отримання копії судового рішення без звернення до суду з відповідною заявою, оскільки згідно із ст. 222 ЦПК України в редакції від 05.06.2010 року, копії судових рішень надсилалися судом лише особам, які брали участь у справі, і не були присутніми в судовому засіданні при її розгляді.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі приймали участь у попередньому судовому засіданні 09.04.2010р., у якому судом призначена судово-технічна експертиза (а.с.27), що свідчить про обізнаність відповідачів про наявність судової справи.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи відповідачів проте, що протокол судового засідання від 26.06.2010р. не відповідає дійсним обставинам справи, оскільки в оскаржуваному рішенні суду також зазначено, що відповідачі приймали участь у судовому засіданні та не заперечували проти запропонованого варіанту розподілу домобудівлі.(а.с.51).

Жодних зауважень щодо правильності протоколу судового засідання від 26 червня 2010р., у порядку п.2-1 Розділу ХІ Прикінцевих та перехідних положень ЦПК України, у чинній на час ухвалення рішення суду редакції, відповідачі не подавали.

Посилання відповідачів на той факт, що судом ухвалено рішення у вихідний день 26 червня 2010р., не є обставиною, яка дає підстави для поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження через сім років після проголошення рішення суду.

Вирішуючи питання щодо наявності передбачених законом підстав для поновлення строку апеляційного провадження за клопотанням ОСОБА_3 та ОСОБА_4, судом врахований принцип правової визначеності рішення суду, який застосовується Європейським судом з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і підлягає застосуванню судами України відповідно до ст. 9 Конституції України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини».

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Порушення пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод констатував Європейський суд з прав людини у справі «Устименко проти України».

Зокрема, Високий Суд вказав, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов'язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (див. рішення у справі «Рябих проти Росії» (Ryabykh v. Russia), заява № 52854/99, пп. 51 і 52, ECHR 2003-X) (п. 46 рішення).

Суд постановив, що якщо звичайний строк оскарження поновлюється зі спливом значного періоду часу, таке рішення може порушити принцип правової визначеності. Хоча саме національним судам, перш за все, належить виносити рішення про поновлення строку оскарження, їх свобода розсуду не є необмеженою. Суди повинні обґрунтовувати відповідне рішення. У кожному випадку національні суди повинні встановити, чи виправдовують причини поновлення строку оскарження втручання у принцип res judicata, особливо коли національне законодавство не обмежує дискреційні повноваження судів стосовно часу або підстав для поновлення строків (див. рішення у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine), заява № 3236/03, п. 41, від 3 квітня 2008 року) (п. 47 рішення).

Зі змісту пункту 52 рішення випливає, що якщо національний суд просто обмежився вказівкою на наявність у відповідача «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження, то, відтак, він (суд) не вказав чітких причин такого рішення.

За цих підстав Високий Суд одноголосно постановив, що було порушення пункту 1 статті 6 Конвенції та дійшов висновку, що національні суди, вирішивши поновити пропущений строк оскарження остаточної постанови у справі заявника без наведення відповідних причин та скасувавши в подальшому постанову суду, порушили принцип правової визначеності та право заявника на справедливий судовий розгляд за пунктом 1 статті 6 Конвенції (п. 53 рішення).

Враховуючи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вчиняли необхідних процесуальних дій з метою оскарження рішення суду протягом значного періоду часу (7 років), не навели особливих та непереборних обставин, які б перешкоджали їм реалізувати своє право на оскарження рішення суду, що набрало чинності, а тому підстави для поновлення строку апеляційного оскарження за клопотанням відповідачів відсутні, у зв'язку з чим у відкритті апеляційного провадження за поданою ними апеляційною скаргою слід відмовити.

Оскільки сплачена сума судового збору, відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду у разі, в тому числі у разі відмови у відкритті провадження у справі в суді першої інстанції, апеляційного та касаційного провадження у справі, заявники мають право звернутись до апеляційного суду із заявою про повернення суми судового збору сплаченого за подання апеляційної скарги.

Керуючись ч. 3 ст. 297 ЦПК України

У Х В А Л И Л А:

У відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 26 червня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про реальний розподіл домоволодіння відмовити.

Роз'яснити заявнику право на звернення до апеляційного суду Херсонської області із заявою про повернення суми сплаченого судового збору.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно з дня її постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя Апеляційного суду

Херсонської області Н.В.Орловська