Справа №489/1538/17
Провадження №2/489/1360/17
РІШЕННЯ

іменем України

09 листопада 2017 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді Кирильчука О.І., за участі секретаря судового засідання Ковальової С.В., представника позивача ОСОБА_1, розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, орган опіки та піклування виконавчий комітет Миколаївської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

встановив:

Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №126 будинку №23В по проспекту Миру в місті Миколаєві, оскільки з 2013 року її донька та онук не проживають у квартирі, однак реєстрація їх місця проживання перешкоджає позивачу реалізувати право на отримання субсидії на сплату житлово-комунальних послуг.

Представник позивача позов підтримала; відповідач ОСОБА_3 надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, проти задоволення позову не заперечувала; представник органу опіки та піклування в судове засідання не зявився.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29.04.2013 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно відомостей центру надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради, відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а щодо ОСОБА_4 відсутня інформація про його реєстрацію чи зняття з реєстрації місця проживання.

Згідно із свідоцтвом №11483 про реєстрацію за місцем мешкання від 23.08.2016 року, ОСОБА_4 зареєстрований за місцем проживання за адресою в м.Омськ Російської Федерації. Як вбачається із копії паспорта ОСОБА_3, остання також зареєстрована за вказаною адресою з 23.08.2016 року.

За змістом ч. 1 ст. 383 Цивільного кодексу України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї.

Згідно із ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» на ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання(повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Довіреністю від 10.08.2016 року ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_5 бути її представником, зокрема, з питань зняття довірителя та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 з реєстраційного обліку.

Враховуючи, що відповідачі обрали інше постійне місце проживання за межами України, відсутні за зареєстрованим місцем проживання в м.Миколаєві понад рік, позов підлягає задоволенню.

На підставі ч. 1 ст. 383, ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 3, 15, 60, 88, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою №126 будинку №23В по проспекту Миру в місті Миколаєві.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 640 грн. 00 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційну скаргу може бути подано до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд міста Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя