Справа № 755/1226/17
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" жовтня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Астахової О.О.

при секретарі: Наумовій О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 поданого в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання договору довічного утримання, -

в с т а н о в и в :

16 січня 2017 року представник позивача звернувся до суду із позовом в якому просить розірвати договір довічного утримання, укладений 17 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М., зареєстрований у реєстрі за номером 275, у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем його обов'язків за договором та визнати за позивачем право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Мотивуючи вимоги тим, що 17 грудня 2014 року відповідач та позивач уклали договір довічного утримання, посвідчено приватним нотаріусом КМНО Анцифєровою А.М., відповідно до якого ОСОБА_1, передає у власність, а набувач отримує у власність квартиру АДРЕСА_2, в замін чого, ОСОБА_3 зобов'язується забезпечувати позивача утриманням довічно на умовах цього договору.

Позивач вважає, що відповідач не належним чином виконує свої обов'язки за договором, оскільки не сплатив позивачеві суму грошового утримання, передбачену договором за період з січня 2015 року по травень 2015 року, за грудень 2016 року; за період з червня 2015 року по листопад 2016 року допустив оплату суми грошового утримання не у повному обсязі, не передає позивачеві суми грошових коштів для оплати комунальних платежів; не виконав свого обов'язку з індексації платежів у лютому місяці 2015 року та у лютому місяці 2016 року.

Після укладення договору довічного утримання стан здоров'я позивача значно погіршився, у зв'язку із чим, виникла потреба забезпечення іншими видами матеріального забезпечення та догляду, проте відповідач від здійснення такого забезпечення відмовляється, життям позивача з часу укладення договору не цікавиться.

Вказані факти вказують на виключно формальне ставлення відповідача до договору та позивача, жодної довіри до ОСОБА_3 у позивача немає, а тому вона змушена звернутись до суду за захистом своїх цивільних прав та інтересів з даним позовом.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просив їх задовольнити.

Додатково зазначив, що 06.12.2016 року, позивач направила відповідачеві листа із проханням надання доказів належного виконання ним умов договору довічного утримання від 17.12.2014 року, в якому просила ОСОБА_3 належним чином виконувати фінансові зобов'язання, а також з проханням переглянути умови договору, оскільки за станом свого здоров»я позивач не може самостійно забезпечувати себе харчуванням, ліками, прибиранням помешкання, а грошових коштів, які підлягають виплаті за оспорюваним договором у розмірі 1000,00 грн. на місяць для цього недостатньо. Пояснив, що позивач є людиною похилого віку, учасником війни та потребує вказаного забезпечення , проте відповідач відмовляється від своїх обов'язків по утриманню, у зв»язку із чим позивач була змушена звертатись по допомогу до третіх осіб, укладати договора про надання послуг із супроводження до поліклініки, наймати працівників для здійснення прибирання помешкання.

Враховуючи викладене та те, що підставою для розірвання договорів довічного утримання є невиконання або неналежне виконання набувачем умов договору довічного утримання, без зазначення того, чи повинні ці умови бути істотними, а між сторонами договору відсутні особисто-довірчі відносини, представник позивача просив позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні з підстав необгрунтованості та безпідставності, пояснила, що договір відповідачем виконується в повному обсязі, а тому відсутні підстави для його розірвання.

Пояснила, що факт належного виконання умов договору підтверджується відповідними квитанціями про переказ грошових коштів ОСОБА_1 у сумі 1000 грн. щомісячно, а також квитанціями про оплату нарахованих комунальних платежів, які відповідач сплачував щомісячно самостійно. Щодо неотримання позивачем щомісячного грошового утримання у сумі 1000,00 грн., а в меншому розмірі, пояснила, що така недоплата відбулась у зв»язку із стягненням комісії Банку, про що відповідачу не було відомо.

Відносно індексації грошового утримання, то повідомила, що індексації підлягають виплати у разі збільшення неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, який з моменту укладання оспорюваного договору не змінювався, а тому вважала, що відсутні підстави для виплати суми індексації. Разом з тим, пояснила, що відповідачем після звернення позивача з даним позовом до суду було здійснено оплату суми індексації щомісячного грошового утримання за 2016,2017 роки для уникнення будь-яких непорозумінь між сторонами.

Також зазначила, що договором передбачено лише утримання відчужувача, без здійснення додаткового догляду, якщо у випадку виникнення, в майбутньому, потреби забезпечення відчужувача іншими видами матеріального забезпечення чи догляду, відчужувач самостійно, на свій розсуд, несе всі витрати на ці види забезпечення в межах грошового утримання, передбаченого цим договором, згідно обумовлених сум.

А відтак, оскільки договір добровільно підписаний сторонами, розуміючи значення своїх дій та правові наслідки укладеного договору, які були роз'яснені у присутності нотаріуса, представник відповідача вважає позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Представник третьої особи: Головного територіального управління юстиції у місті Києві у судове засідання не з'явився, направив до суду пояснення, зі змісту яких убачається, що представник просить розглядати справу у відсутність представника Головного управління та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 грудня 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 уклали договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М., зареєстрований у реєстрі за номером 275, відповідно до умов якого ОСОБА_1, передає у власність, а набувач отримує у власність квартиру АДРЕСА_2, в замін чого, ОСОБА_3 зобов'язується забезпечувати Відчужувача утриманням довічно на умовах цього договору (а.с. 8-9).

Пунктом 7 договору передбачено, що ОСОБА_3 зобов'язався довічно утримувати ОСОБА_1, тобто забезпечувати грошовими ресурсамидля задоволення потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, на які відчужувач буде самостійно забезпечувати себе харчуванням, одягом, необхідною допомогою, включаючи і медичну, має грошовий еквівалент і оцінюється сторонами за спільною згодою у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. на місяць, які будуть щомісячно надаватися відчужувачу шляхом банківського або поштового переказу, або готівкою під розписку.

Крім вищезазначеної суми набувач зобов'язаний щомісячно сплачувати комунальні послуги за квартиру у терміни, встановлені відповідними договорами про надання таких послуг, незалежно від того з ким вони укладені (набувачем чи відчужувачем). Кошти на оплату комунальних послуг повинні щомісячно надаватись відчужувачу шляхом банківського чи поштового переказу, або готівкою під розписку.

За положеннями пункту 8 Договору, грошове утримання буде щомісячно виплачуватись, починаючи з моменту укладання цього договору до 10 числа поточного місяця поштовим переказом з доставкою додому за адресою: АДРЕСА_1 готівкою на руки під розписку або на розрахунковий рахунок банківської установи. Сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно у лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України. Несвоєчасна сплата індексації не є порушенням істотних умов договору.

Крім того, позивачу перед підписанням Договору довічного утримання виплачене одноразове грошове утримання у розмірі 50 000 грн., яке передбачено п. 9 Договору.

Згідно із ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до положення ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду:

1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини;

2) на вимогу набувача.

Договір довічного утримання (догляду) припиняється зі смертю відчужувача.

Як убачається із виписок по картковому рахунку ОСОБА_1, на її картковий рахунок починаючи із червня місяця 2015 року по листопад місяць 2016 року було здійснено зарахування щомісячного грошового утримання, сплаченого відповідачем, у розмірі меншому ніж визначено п. 7 укладеного між сторонами договору довічного утримання (а.с.12).

Також під час судового розгляду було встановлено, що відповідачем не надаватись відчужувачу грошові кошти на оплату комунальних послуг шляхом банківського чи поштового переказу, або готівкою під розписку, як це передбачено умовами укладеного між ними договору. Дана обставина визнається сторонами і не потребує доказування у розумінні ст. 61 ЦПК України.

Як пояснила представник відповідача, ОСОБА_3 здійснював оплату комунальних послуг безпосередньо на рахунок балансоутримувача, про що надала відповідні рахунки за комунальні послуги.

Разом з тим, оплата в такий спосіб, здійснювалась відповідачем на власний розсуд, а не виходячи із умов укладеного між сторонами договору.

Крім того, пунктом 8 вказаного договору довічного утримання передбачено, що сума грошового утримання підлягає індексації та нараховується щорічно в лютому місяці чергового року за попередній рік з урахуванням річного індексу інфляції споживчих цін за інформацією Державної служби статистики України.

Як було з»ясовано під час судового розгляду, відповідач не здійснив оплату індексації за 2014-2016 роки у строки визначені договором. А здійснив виплату індексації у сумі 587,00 грн. за вказаний період у травні місяці 2017 року, тобто після звернення позивача з позовом до суду (а.с. 228).

Таким чином, судом встановлено, що зарахування щомісячного грошового утримання позивача здійснювалось у меншому розмірі, ніж це визначено умовами укладеного між сторонами договору, що підтверджується банківськими виписками. Індексація передбачена п. 8 договору довічного утримання була виплачена відповідачем після звернення позивача з позовом до суду про розірвання договору довічного утримання у зв»язку із неналежним виконанням його умов відповідачем. Кошти на оплату комунальних послуг по квартирі АДРЕСА_1 набувачем щомісячно не надавались відчужувану у спосіб, визначений п. 7 укладеного між сторонам договору.

Суд критично відноситься до тверджень відповідача, щодо відсутності підстав для виплати позивачеві індексації з посиланням на лист Міністерства соціальної політики від 10.03.2017 року №59/о/67-17/163, в якому зазначено, що проведення індексації грошового щомісячного утримання за договором довічного утримання відповідно до норм Закону України «Про індексації грошових доходів населення» та положень Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою КМУ від 17.07.2003 року №1078, не передбачено. (а.с. 227), оскільки договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договором довічного утримання було погоджено сторонами його умови, зокрема і індексація суми грошового утримання, яка підлягала нарахуванню щорічно у лютому.

З огляду на означене, суд приходить до висновку, що відповідачем не належно виконувались обов'язки за договором довічного утримання, що є підставою для його розірвання за рішенням суду.

Більше того, за договором довічного утримання (договору) набувач зобов'язується забезпечити відчужувачеві утримання та догляд. Утримання може полягати як у матеріальному забезпеченні, так і в наданні догляду. При цьому всі види забезпечення та догляду мають бути передбачені в договорі. Це може бути надання харчування, житла, створення необхідних побутових умов (заміна білизни, прибирання квартири (будинку) та інші). Всі види матеріального забезпечення повинні мати оцінку в грошовому виразі. Якщо конкретні види утримання та догляду не визначені в договорі довічного утримання, то у разі спору необхідно виходити із засад забезпечення необхідних умов соціального, медичного та побутового рівня відчужувача.

Як убачається із матеріалів справи та підтверджено представниками сторін у судовому засіданні позивач зверталась до відповідача із заявою розглянути можливість два рази на тиждень приходити до місця її проживання та приносити їжу, воду, ліки виходячи із меж грошового утримання, передбаченого договором, згідно обумовленої суми.

Разом з тим, дане звернення залишилось без належного реагування відповідача.

Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 749 ЦК України, у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача. Якщо обов'язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності.

У ході судового розгляду встановлено, що позивач є учасником війни (а.с. 4-5), людиною похилого віку - 94 роки, хворіє низкою хронічних захворювань, за станом свого здоров'я позбавлена можливості самостійно забезпечувати себе продуктами харчування та ліками, а відтак потребує допомоги.

Погіршення стану здоров'я позивача, яке підтверджується медичною документацією, долученою до матеріалів справи, викликало необхідність забезпечення її іншими видами матеріального забезпечення та догляду для задоволення життєво необхідних потреб та створення умов для нормальної життєдіяльності, ніж встановлені договором, проте на прохання позивача ОСОБА_3 такого забезпечення не проявив та не вчинив будь-яких дій направлених на задоволення такої потреби. У зв»язку із чим виникла необхідність в укладанні ряду договорів про надання послуг позивачу, зокрема із закупівлі продуктів харчування, ліків, супроводження на прогулянки та до лікарняних закладів, приготування їжі та прибирання житла, контролю за прийманням ліків та станом здоров'я.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 суду показали, що умови проживання позивача у квартирі АДРЕСА_1 є вкрай неналежними для проживання та потребують поліпшення, що узгоджується із дослідженими судом доказами. Також підтвердили необхідність забезпечення позивача ліками, продуктами харчування та прибирання її помешкання за допомогою третіх осіб, оскільки сама позивач за станом свого здоров'я на даний час не може обслуговувати себе самостійно.

01 червня 2017 року позивач направила відповідачу заяву про відсутність між нею та ОСОБА_3 особисто-довірчих відносин, у зв'язку із чим ОСОБА_1 просила відповідача більше не перераховувати їй грошові кошти по договору довічного утримання від 17.12.2014 року.

Вирішуючи даний спір, суд також враховує, що договір довічного утримання має характер особисто-довірчого, оскільки відчужувач одержує від набувача довічне утримання, тобто стосунки між ними повинні грунтуватися на особистій пошані та довірі. Як убачається із установлених по справі обставин, між сторонами втрачені довірливі стосунки, що робить неможливим подальше існування між ними договору довічного утримання.

А відтак, розглядаючи справу виходячи з диспозитивності цивільного судочинства на підставі ст. 11 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному і повному з'ясуванні обставин справи, виходячи із засад справедливості та розумності, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом розірвання спірного договору та повернення власності позивачу ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 640 грн. 00 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 57- 61, 79, 80, 81, 88, 212, 213, 214, 215,224-226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 526, 651, 744, 749, 755, 756 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 поданого в особі представника ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у місті Києві про розірвання договору довічного утримання - задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання від 17 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Анцифєровою А.М. реєстраційний номер 275.

Визнати за ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1) право власності на квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_2, який проживає за адресою: АДРЕСА_4) в дохід Держави судовий збір в сумі 640,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Повний текст рішення виготовлений 09.10.2017 року.