КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/498/17
Провадження № 2/534/333/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 жовтня 2017 року Комсомольський міський суд Полтавської області ОСОБА_1 ОСОБА_2
в складі: головуючого судді при секретарі
позивачів:ОСОБА_3
ОСОБА_4
представника позивачаОСОБА_5
представника відповідачаОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Горішні Плавні справу за цивільним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 та ОСОБА_7 звернулися до суду із згаданим позовом, в яком прохають визнати ОСОБА_8 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком №11 по вул.Котляревського у місті Горішні Плавні Полтавської області.

Свої вимоги мотивують тим, що 30.07.2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 був укладений шлюб, від якого 02.08.1997 року народився син - ОСОБА_9, який згодом змінив прізвище на ОСОБА_8. ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 проживали та були зареєстровані за вказаною вище адресою. В грудні 2010 року сімейні стосунки між ОСОБА_3 та ОСОБА_3 фактично припинилися і тому вона разом із сином ОСОБА_8 змінила своє місце проживання. Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 30.12.2016 року ОСОБА_6 визнано такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням. 27.02.2017 року на адресу ОСОБА_8 було направлено листа з проханням знятись з реєстрації за вказаною адресою, проте він зробити це відмовився.

В липні 2017 року ОСОБА_8 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому прохає зобовязати ОСОБА_3 та ОСОБА_7 не чинити перешкоди в користуванні згаданим жили приміщенням.

Свої вимоги мотивує тим, що за вказаною адресою він не проживає тимчасово у звязку із навчанням на стаціонарному денному відділенні факультету дизайну Київського Національного університету технології та дизайну і тому вимушений тимчасово проживати у місті Києві. Іншого житла ОСОБА_8 не має, тому після закінчення навчання має намір повернутися до міста Горішні Плавні і користуватися заданим житлом, проте його рідний батько та дід (ОСОБА_3 та ОСОБА_7Л.) чинять йому у цьому перешкоди (а.с.62).

Ухвалою суду від 23 серпня 2017 року зустрічний позов ОСОБА_8 прийнято до спільного розгляду із первісним позовом (а.с.114).

В судовому засіданні позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 наполягали на задоволенні позову з підстав, викладених в позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечували.

Представник відповідача ОСОБА_6, яка діє на підставі довіреності в інтересах ОСОБА_8, проти задоволення первісного позову заперечувала та пояснила, що її син (ОСОБА_8О.) навчається на стаціонарному денному відділенні факультету дизайну Київського Національного університету технології та дизайну у місті Києві. Враховуючи, що відстань між місцем навчання та реєстрації становить близько 350 км, він тимчасово не має можливості користуватися спірним жилим приміщенням. По завершенню навчання ОСОБА_8 має намір повернутися до міста Горішні Плавні, так як має можливість працевлаштування у цьому місті. Іншого житла, крім спірного, він не має.

З приводу зустрічних позовних вимог представник відповідача пояснила, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 чинять ОСОБА_8 перешкоди в користуванні спірним жилим приміщенням, не допускають його до будинку, навіть не нехтуючи застосуванням насилля.

Відповідач ОСОБА_8, будучи належно повідомленим про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, його представник повідомила, що ОСОБА_8 не має можливості прибути до залу суду з причин навчання в університеті.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено наступне.

Позивач ОСОБА_3 перебував перший раз в шлюбі з ОСОБА_6 з 1996 по 1997 рік., другий раз вони зареєстрували шлюб - 30.07.2004 року. 25.02.2011 року шлюб між ними був розірваний за рішенням Комсомольського міського суду, яке набрало законної сили 09.03.2011 року (а.с.15,129-131).

Відповідно до свідоцтва про народження позивач ОСОБА_3 є батьком відповідача ОСОБА_8, 01.10 ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 25.11.2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 20.07.2016 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.12.2016 року (а.с.15-24), визнано право власності за ОСОБА_7 на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в м.Комсомольську (Горішні Плавні), вул.Котляревського,11. Визнано право власності за ОСОБА_10 на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями, що знаходяться в м.Комсомольську (Горішні Плавні), вул.Котляревського,11. Визнано ОСОБА_6 такою, що втратила право користування житловим будинком, що знаходяться в м.Комсомольську (Горішні Плавні), вул.Котляревського,11.

Згідно довідки Органу самоорганізації населення «Комітет мікрорайонів приватної забудови «Тріада-21» (далі ОСН «КМПЗ «Тріада-21») №178 від 09.02.2017 року за вказаною адресою разом із позивачем ОСОБА_3 зареєстровані: батько - ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_2; племінник - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3; син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.14).

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості первісного позову, суд виходить з того, що частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Частиною першою статті 156 ЖК України передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Аналогічну правову позицію викладено в постанова Верховного Суду України від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16.

Частиною 3 статті 71 ЖК України визначено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках, зокрема, тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв'язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном, - протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до свідоцтва про народження відповідач ОСОБА_8 досяг повноліття 01 жовтня 2015 року, і до цього часу, будучи неповнолітнім, мав право визначати місце свого проживання. Разом із цим за неповнолітнім ОСОБА_8 зберігалося право користування спірним жилим приміщенням, тим більше, що це право позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_7 до 2017 року не оспорювалося. Так, рішенням Комсомольського міського суду від 25.11.2013 року встановлено, що предявляючи у 2013 році позов до ОСОБА_6 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, аналогічних вимог стосовно неповнолітнього ОСОБА_8 не заявляли (а.с.15).

Згідно наданої сторонами довідки ОСОБА_8 починаючи з 01.09.2014 року навчається на стаціонарному денному відділенні факультету дизайну Київського Національного університету технології та дизайну (а.с.111). Відповідно до копії його паспорта та посвідчення про приписку до призовної дільниці на час навчання ОСОБА_8 місця своєї реєстрації не змінював та залишається приписаним до призовної дільниці в місті Горішні Плавні (а.с.88,89).

На підтвердження факту не проживання ОСОБА_8 у спірному жилому приміщенні суду надано довідку-акт від 16.03.2017 року, підписаний головою ОСН «КМПЗ «Тріада-21», яка фактично не спростовує доводів представника відповідача про не проживання ОСОБА_8 у спірному житловому приміщенні у звязку із виїздом на навчання (а.с.25).

Суд звертає увагу на те, що за формою та змістом зазначена довідка-акт фактично являється опитувальним листом, письмовими поясненнями гр-н: ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_15. Зазначені особи під час судового розгляду допитані не були, тому їх показання судом безпосередньо не досліджувалися, як цього вимагає ст.159 ЦПК України, і не можуть бути прийняті до уваги при ухвалені судового рішення.

Із змісту згаданої довідки-акту вбачається, що підписом голови ОСН «КМПЗ «Тріада-21» завірено не достовірність складеного акту, а лише підписи осіб, зазначених у ньому.

З огляду на викладене та враховуючи положення, закріплені в ч.2 ст.57, ч.1 ст.59, ст.63 ЦПК України, суд дійшов висновку, що наданий позивачами акт про не проживання відповідача у жилому приміщенні не може слугувати достатнім доказом на підтвердження наявності підстав для визнання особи такою, що втратила право користування спірним жилим приміщенням.

Разом із тим, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17 та ОСОБА_12 змогли підтвердити, що відповідач ОСОБА_8 не проживає в спірному жилому приміщенні протягом останніх двох років, тобто починаючи з 2014-2015 років, що і не заперечується представником відповідача.

Обґрунтовуючи свої вимоги про визнання ОСОБА_8 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 посилалися на те, що 20.07.2016 року набрало чинності рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 25.11.2013 року, яким ОСОБА_6 визнано такою, що втратила право на користування спірним жилим приміщенням, тому, на їх думку, ОСОБА_8, як її син, «автоматично» має бути визнаним втративши цього права.

Проте доводи позивачів не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та матеріалах справи, так як до виповнення ОСОБА_8 повноліття між його батьками спору про місце проживання та місце реєстрації не виникало, а починаючи з 01.09.2014 року він навчається на стаціонарному денному відділенні іншій місцевості і тому з поважних причин не мешкає у спірному жилому приміщенні.

За змістом ст.ст.10, 59, 60 ЦПК України, правосуддя у цивільних справах здійснюється на засадах змагальності сторін, тому кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість первісного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_7, що є підставою для відмови у його задоволенні.

Вирішуючи справу в частині задоволення зустрічних позовних вимог, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч.4 ст.156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Як встановлено судом, починаючи з 01.09.2014 року ОСОБА_8 навчається на стаціонарному денному відділенні факультету дизайну Київського Національного університету технології та дизайну (а.с.111) та у звязку із цим тимчасово проживає у місті Києві. З пояснень представника відповідача ОСОБА_6, які ніким не заперечувалися, ОСОБА_8 проживає в квартирі по найму.

На підтвердження факту наявності перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням відповідачем ОСОБА_8 належних та допустимих доказів на надано.

Допитана за клопотанням представника відповідача в якості свідка ОСОБА_18 підтвердила в судовому засіданні лише те, що 12.06.2015 року вона була очевидцем сварки, яка виникла між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 з приводу поділу житлового будинку. Проте зазначені свідчення не стосуються предмету судового розгляду у цій справі.

Постановою Комсомольського міського суду від 11.08.2015 року провадження у справі про адміністративне правопорушення за фактом зазначеної вище сварки було закрито за відсутність в діях ОСОБА_3 та ОСОБА_6 складу адміністративного правопорушення (а.с.132).

З огляду на викладене, враховуючи, що у відповідності до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, суд вважає зустрічний позов ОСОБА_8 таким, що не підлягає задоволенню.

Питання про судові витрати вирішено судом у відповідності до ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.156 ЖК України, ст.405 ЦК України, ст.213 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, відмовити повністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_8 до ОСОБА_3 та ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Комсомольський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Крикливий