Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" вересня 2017 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючої судді Гончарука В. П.

з секретарем Красновою І.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором дизайнерського проектування, суд -

В с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором дизайнерського проектування. Просить суд стягнути з відповідача грошові кошти за договором дизайнерського проектування у сумі 81 854,00 грн., моральну шкоду у сумі 150 000,00 грн. та витрати на правову допомогу у сумі 5 846,00 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що в березні 2013 року між ним та виконавцем ОСОБА_2 було укладено договір дизайнерського проектування, а саме, виконання дизайн-проекту двох будинків, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. За умовами вказаного договору, площа кожного будинку складає 163 кв.м., а загальна площа об'єктів - 326 кв.м. Відповідно до умов договору ціна замовлення склала 7 000, 00 доларів США. Порядок розрахунків було встановлено оплатою авансом та поетапно. Так, на виконання договірних зобов'язань, позивач ОСОБА_1 у період з 19.03.2013 року по 22.10.2013р. оплатив відповідачу ОСОБА_2 вартість дизайн - проекту у розмірі 3 205, 00 Євро (що в еквіваленті станом на 16.11.2015р. складало 79 548,10 грн.), та 100 доларів США (що в еквіваленті станом на 16.11.2015р. складало 2 306,00 грн.). Отримання відповідачем грошових коштів від позивача підтверджується перепискою між ними та дружиною відповідача ОСОБА_3, а крім того, поясненнями, які надавались відповідачем та його дружиною, слідчому Дніпровського РУГУ МВС України ОСОБА_4, під час проведення досудового розслідування по заяві позивача про вчинення відповідачем відносно нього шахрайських дій, які підтвердили, що відповідач ОСОБА_2 надавав дизайнерські послуги позивачу, а крім того, відповідач також надав слідчому копію договору. На підставі вище викладеного підрядник не виконав взятих на себе зобов'язань, що спричинило відмову від його послуг.

Крім того, внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань відповідно до умов договору, позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає в моральних стражданнях позивача, а також наслідки, наслідки пов'язані з невиконанням дизайн-проекту будинків, вплинули на реалізацію намірів позивача, що порушило його звичайний життєвий уклад, оскільки останній був змушений шукати нових дизайнерів, та знову оплачувати їх роботу, а також звертатися до органів міліції та суду, за захистом своїх прав та законних інтересів. Все це негативно позначилося на психічному стані позивача, змусило його сильно нервувати і переживати. Розмір моральної шкоди позивач оцінює в 150 000,00 грн.

Позивач та Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог в повному обсязі та просив відмовити в задоволенні позову. Додатково пояснив, що відповідач з позивачем ніяких договорів не укладав та не підписував тим паче договору дизайнерського проектування.

Вислухавши пояснення представників сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, відповідно до ст.. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 ст. 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В судовому засіланні встановлено, що в березні 2013 року між позивачем та виконавцем ОСОБА_2 було укладено договір дизайнерського проектування, а саме, виконання дизайн-проекту двох будинків, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2. За умовами вказаного договору, площа кожного будинку складає 163 кв.м., а загальна площа об'єктів - 326 кв.м.

Відповідно до умов договору ціна замовлення склала 7 000, 00 доларів США.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (Боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (Кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.2 ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Якщо внаслідок прострочення боржника виконання зобов'язання втратило інтерес для кредитора, він може відмовитись від прийняття виконання і вимагати відшкодування збитків.

В ході судового розгляду не було встановлено ту обставину, що на виконання договірних зобов'язань за договором дизайнерського проектування, позивач ОСОБА_1 у період з 19.03.2013 року по 22.10.2013р. оплатив відповідачу ОСОБА_2 вартість дизайн - проекту у розмірі 3 205, 00 Євро (що в еквіваленті станом на 16.11.2015р. складало 79 548,10 грн.), та 100 доларів США (що в еквіваленті станом на 16.11.2015р. складало 2 306,00 грн.), а всього 81 854,00 грн.

Також суд не бере до уваги копії витягів переписки з мережі інтернет між позивачем та відповідачем на сайті електронної пошти «», про підтвердження оплати відповідачу ОСОБА_2 вартості дизайн - проекту, оскільки дані докази не є належними.

Разом з тим, відповідно до письмових пояснень відповідача ОСОБА_2 від 10 лютого 2015 року відібраних в останнього на етапі проведення досудового розслідування, що містяться в матеріалах закритого кримінального провадження № 0010142 по факту неправомірних дій за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, дійсно встановлено, що в березні 2013 року між позивачем та відповідачем було укладено договір дизайнерського проектування та відповідно до умов даного договору проведення дизайнерських послуг закінчено в 2013 році.

У зв'язку з чим суд дійшов висновку про відмову у задоволенні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 грошових коштів за невиконання договору дизайнерського проектування у розмірі 81 854(вісімдесят одна тисяча вісімсот п'ятдесят чотири) грн. 00 коп., оскільки дані обставини не знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, крім того стороною позивача не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження доводів викладених у змісті позовної заяви.

Щодо вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди у розмірі 150 000,00 грн., суд дійшов до наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

При цьому, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" регламентовано, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягають з'ясуванню наступні обставини: чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, наявність моральної шкоди доводиться потерпілим, який в позовній заяві має зазначити, які моральні страждання та у зв'язку з чим він поніс і чим обґрунтовується розмір компенсації. Умовою відповідальності за моральну шкоду є неправомірне рішення, дія чи бездіяльність, внаслідок яких завдано моральну шкоду. Зобов`язання відшкодувати моральну (немайнову) шкоду виникає лише за умови, що вказана шкода є безпосереднім наслідком певної протиправної дії (бездіяльності).

Вина відповідача у спричиненні позивачу моральної шкоди не доведена, відсутній причинний зв'язок між будь-яким погіршенням здоров'я позивача і діями відповідача, які мали б винний характер. Крім того, позивач не надав суду будь-яких доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань діями відповідача, а тому у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, слід відмовити.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача витрат в розмірі 5 846,00 грн., пов'язаних із отриманням правової допомоги, то слід зазначити, що відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати на правову допомогу відшкодовуються, якщо вони пов'язані з оплатою допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права. До складу витрат включаються лише фактично сплачені стороною витрати. Недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам.

Згідно із зазначеною вище нормою склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входять до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки).

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Однак в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про понесення позивачем витрат, повязаних із отриманням за правиламист. 56 ЦПК України правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права.

Між тим, в порушення ч.1 ст. 60 ЦПК України позивачем не надано суду погодинного розрахунку фактично наданих та отриманих послуг (наданні правової допомоги), а також в матеріалах справи відсутні докази щодо сплати позивачем та отримання адвокатом зазначеної суми коштів.

Згідно положень ст. 1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Таким чином, стороною позивача не надано доказів в обґрунтування заявленої суми отриманої правової допомоги, виходячи з чого суд не вбачає підстав для задоволення такої вимоги.

На підставі вище викладеного суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором дизайнерського проектування не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі поданих ними доказів.

У відповідності до ст. 212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 203; 215; 509, 525, 526, 530, 635 , 625, 627; 628; 629; 638, 655,901, 903, 1167-1168 ЦК України, п.5 постанови Пленуму Верховного Суду від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" та керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 294, 296 ЦПК України, суд -

В и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором дизайнерського проектування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарга на рішення суду протягом 10 діб з дня проголошення рішення, а особами, що приймали участь у судовому розгляді але були відсутні під час проголошення протягом 10 діб з дня отримання копії судового рішення.

Суддя: