Справа № 2-732/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі :

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі: Продан М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Київської міської ради про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування, в якому просив визнати за ним, як єдиним спадкоємцем його батька, право власності на 17/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що належала померлому на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29.04.2015 р., і яку він не встиг зареєструвати на своє ім'я через раптову смерть.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер його батько ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина на спадкове майно: 52/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_3, а саме: 17/108 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою 13 травня 2010 року за реєстром № 2-462; 1/6 частина на підставі Мирової угоди, затвердженої ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 17.11.2004 р.; 17/108 на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року.

Позивач вказує, що згідно заповіту, складеного його батьком 03.11.2012 року та посвідченого П'ятою Київською державною нотаріальною конторою (реєстраційний номер № 5-1295), все належне йому на момент смерті майно він заповів позивачу. Інших спадкоємців, в тому числі таких, що за законом мають право на обов'язкову частку у спадщині, немає.

Після смерті батька він у встановлений законом термін, а саме 13 лютого 2016 року, звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, на підставі чого була заведена спадкова справа № 105/2016.

Після закінчення шестимісячного строку, а саме 16 вересня 2016 року він звернувся до Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно.

Державним нотаріусом йому було видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом лише на 35/108 частин спадкового майна, а саме на: 17/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що належали померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою 13 травня 2010 року за реєстром № 2-462, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 18.06.2010 р., номер запису 25035 в книзі д.251-172; 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1, що належали померлому на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 17.11.2004 р., зареєстрованих в КМБТІ 23 грудня 2004 року в реєстрову книгу № д.251-171 за реєстром № 25035.

Позивач зазначає, що постановою державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданника І.В. від 16.09.2016 р. йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 17/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що належали його батькові на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року, з огляду на те, що право власності на 17/108 частин будинку не зареєстроване померлим в органі, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна.

Позивач вважає постанову нотаріуса правильною, законною та такою, що ґрунтується на вищезазначеній нормі, а тому підстав для оскарження відмови нотаріуса в нього не було, оскільки його батько дійсно за життя не здійснив державну реєстрацію права власності на вищевказані 17/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що належали йому на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року.

Тому позивач змушений звернутися до суду за захистом своїх прав.

Ухвалою суду від 25 квітня 2017 року до участі у справі в якості третьої особи було залучено Головне територіальне управління юстиції у м. Києві (а.с. 42)

Представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити позов та розглядати справу за його відсутності.

Від відповідача Київської міської ради до суду надійшли письмові пояснення по справі з проханням розглядати справу за відсутності їх представника та ухвалити рішення на підставі поданих позивачем доказів, згідно норм чинного законодавства (а.с.а.с. 33-34).

Від третьої особи Головного територіального управління юстиції у м. Києві до суду надійшли пояснення, в яких третя особа просила розглядати справу за відсутності її представника та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства (а.с.а.с. 49-51).

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до даних свідоцтва про смерть, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві ІНФОРМАЦІЯ_1 року, серії НОМЕР_1, батько позивача - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 12).

Встановлено, що 03 листопада 2012 року ОСОБА_3 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Наумовим В.В., зареєстрованим у реєстрі за № 5-1295, яким усе належне йому, на яке він матиме право за законом і що йому належатиме на день смерті, заповів своєму синові, ОСОБА_1 (а.с. 13).

Після смерті ОСОБА_3 Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою заведено спадкову справу №105/2016 до майна померлого (а.с.а.с. 66-103), позивачем подано заяву про прийняття спадщини (а.с. 66, зворотній бік).

Інших спадкоємців після смерті ОСОБА_3, як вбачається з матеріалів спадкової справи, немає.

З матеріалів справи вбачається, що державним нотаріусом Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. позивачу, ОСОБА_1, 16 вересня 2016 року було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом 35/108 частин спадкового майна, а саме на: 17/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що належали померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Дев'ятою Київською державною нотаріальною конторою 13 травня 2010 року за реєстром № 2-462, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна 18.06.2010 р., номер запису 25035 в книзі д.251-172; 1/6 частину житлового будинку АДРЕСА_1, що належали померлому на підставі мирової угоди, затвердженої ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 17.11.2004 р., зареєстрованих в КМБТІ 23 грудня 2004 року в реєстрову книгу № д.251-171 за реєстром № 25035 (а.с. 14).

З постанови державного нотаріуса Дев'ятої Київської державної нотаріальної контори Майданник І.В. від 16 вересня 2016 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії видно, що позивачу, ОСОБА_1, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 17/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що належали його батькові на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року, з огляду на те, що право власності на 17/108 частин будинку не зареєстроване померлим в органі, який здійснює державну реєстрацію нерухомого майна (а.с. 27).

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Статтею 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого і визнання права власності.

Відповідно до вимог ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. ст. 1233, 1234 ЦК заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Матеріалами справи підтверджується, що 17/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1 належали батькові позивача - померлому ОСОБА_3, на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року (а.с. 15-17, 18-20).

Отже, враховуючи, що відповідно чинного заповіту позивач є спадкоємцем усього майна спадкодавця, право власності ОСОБА_3 на 17/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що належали йому на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року, у повному обсязі не було зареєстровано у передбачено законодавством порядку, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину спадкоємцем ОСОБА_1, то суд вважає за можливе визнати за ним право власності на зазначену частину житлового будинку у порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3

Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 27, 31, 60, 61, 88, 209, 213-215, 294 ЦПК України, ст.ст. 16, 331, 392, 1216, 1217, 1218, 1233, 1234, 1261, 1268 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на 17/108 частин житлового будинку АДРЕСА_1, що належали ОСОБА_3 на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 квітня 2015 року, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн