справа №619/2883/16-ц
провадження №2/619/106/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року Дергачівський районний суд Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

за участю секретаря судового засідання Ломанової І.А.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

відповідача він же представник відповідача

ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дергачі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення суми заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів нарахованих за користування кредитом та пені.

В підтвердження позову позивач посилається на те, що 05 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало: Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк». Згідно з положеннями Цивільного кодексу України та Закону України «Про акціонерні товариства» дані зміни не є реорганізацією або ліквідацією юридичної особи АКІБ «УкрСиббанк».

Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав відповідачу ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 27700 доларів США, а відповідач ОСОБА_2 зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 05 грудня 2021 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,3% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.

Відповідно додатку №1 до кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.

Погашення нарахованих процентів згідно умов кредитного договору відбувається з 01 по 10 число кожного місяця.

З метою забезпечення своєчасного і повного виконання зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором, між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №71011 від 05 грудня 2006 року.

Відповідно до умов договору поруки, поручитель зобов'язується відповідати у повному обсязі за виконання позичальником усіх зобов'язань, що виникли з кредитного договору. Відповідальність позичальника та поручителя є солідарною.

Згідно зі ст. 554 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки, у випадку невиконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позивач має право пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Згідно зі ст.ст. 525, 526, 530 Цивільного кодексу України, зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові, у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Принцип повернення, строковості та платності означає, що кредит має бути повернено позичальником банку у визначений у кредитному договорі строк з відповідною сплатою за його користування.

Позивач виконав взяті на себе зобов'язання в повному обсязі. Відповідно до п. 1.5 кредитного договору банк надає позичальнику кредит шляхом зарахування кредитних коштів на поточний рахунок позичальника НОМЕР_4.

Відповідно до п. 5.6. Постанови Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254 «Про затвердження Положення про організацію операційної діяльності в банках України», виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконавчих операцій.

Всупереч умов кредитного договору відповідач ОСОБА_2 не здійснює платежів для погашення кредиту, чим порушує взяті на себе договірні зобов'язання.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором позики встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини, позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно з пунктом 7.1. кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, та/або комісій, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.

Розміри облікової ставки НБУ в період нарахування заборгованості по кредитному договору по пені встановлені: з 04.03.2015 року - 30% /Постанова НБУ №154 від 02.03.2015 року/, з 28.08.2015 року - 27% /Постанова НБУ №557 від 27.08.2015 року/, з 25.09.2015 року - 22% /Постанова НБУ №627 від 24.09.2015 року/, з 22.04.2016 року - 19% /Постанова НБУ №278 від 21.04.2016 року/, з 27.05.2016 року - 18% /Рішення Правління НБУ №25-рш від 26.05.2016 року/, з 24.06.2016 року - 16,5% /Рішення Правління НБУ від 23.06.2016 року №88-рш/, з 29.07.2016 року - 15,5 % /Рішення Правління НБУ від 28.07.2016 року №172-рш/.

Таким чином, станом на 03 серпня 2016 року, заборгованість відповідача по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом, становить 18 132, 51 доларів США, з яких:

14 004, 68 доларів США - кредитна заборгованість;

4 127, 83 доларів США - заборгованість по процентам;

Заборгованість відповідача по сплаті пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів станом на 03 серпня 2016 року складає 62 100, 13 грн., з яких:

31 853,59 грн. - пеня за прострочення сплати кредиту;

30 246, 54 грн. - пеня за прострочення сплати процентів.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5 «у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України».

Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» звернулося із заявою про збільшення позовних вимог, посилаючись на те, що з часу звернення позивача до суду з позовом заборгованість за кредитним договором відповідача ОСОБА_2 не сплачено, відповідач ОСОБА_2 продовжує користуватись кредитними коштами, у зв'язку з чим за час, що сплив від дати подачі до суду позову збільшилася заборгованість за простроченою заборгованістю, а відтак, і загальна сума боргу.

Станом на 02 серпня 2017 року заборгованість по кредитному договору становить 20 306, 80 дол. США, з яких:

14 004,68 дол. США - заборгованість за основним боргом (в тому числі, прострочена заборгованість за основним боргом в сумі 5 847, 44 дол. США);

6 302,12 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом (в тому числі, прострочена заборгованість по процентам за користування кредитними коштами в сумі 6 109,19 дол. США), а також - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за основним боргом та процентами за користування кредитом, нарахована в порядку р. 7 кредитного договору, в загальній сумі 70 303,83 грн., в тому числі:

35 002, 22 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом;

35 301, 61 грн. - пеня за несвоєчасну сплату процентів за користування кредитом.

До доданого розрахунку заборгованості станом на 02 серпня 2017 року, яким визначено борг по кредитному договору в доларах США з зазначенням еквіваленту в гривнях, вказаний офіційний курс НБУ станом на 02 серпня 2017 року, а саме - 25.857073000 грн. за один долар США.

Відповідач він же представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав до суду заперечення на позовні вимоги, в яких зазначив, щопозивач, як сторона по справі, зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог, зокрема щодо виникнення договірних правовідносин позики між сторонами на підставі договору банківського кредиту та не виконання відповідачем взятих на себе договором грошових зобов'язань. Вважає, що вимоги банку не доведені, не обгрунтовані та є такими, що не відповідають дійсним обставинам справи. На підтвердження зазначає таке: щодо посилання представника позивача на ДСТУ 4163 про те, що він має право затверджувати будь які копії документів банку. Згідно з п.1.1. ч. 1 ДСТУ 4163-2003 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлювання документів» зазначено: цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи постанови, розпорядження, накази, положення, рішення, протоколи, акти, листи тощо, створювані в результаті діяльності підприємств, установ, організацій та їх об'єднань усіх форм власності, а от копії первинних бухгалтерських документів для надання їм достовірності та юридичного статусу згідно з п. 2.1.1. Постанови правління НБУ № 566 від 30.12.1998 року «Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банківських установах України» повинні бути завірені головним бухгалтером (заступником головного бухгалтера) банку. Банк не надав, на підтвердження виконання п. 1.5. договору № НОМЕР_1 від 05.12.2006 року, жодного первинного бухгалтерського документа про перерахунок та зарахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_5 (надані копії містять ознаки підробки); банк не надав жодного доказу про існування на обліку у банку договору, а саме: кредитної справи, оформленої згідно постанови правління НБУ № 279 від 06.07.2000 року «Про затвердження Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків» з додатком 4 (форма 2); індивідуальних кредитних облікових рахунків 2233 та 2238 з заповненням індивідуальних обов'язкових та спеціально обов'язкових параметрів рахунків згідно з постановою правління НБУ № 221 від 16.06.2005 року «Про затвердження правил ведення аналітичного обліку в банках України». Також зазначені банком рахунки суперечать внутрішній обліковій політиці банку п.п. 5.2.2, 5.2.3 «Основні принципи облікової політики АКІБ «УкрСиббанк» на 2006 рік», введених в дію наказом АКІБ «УкрСиббанк» № 1174 від 30.12.2005 року, де рахунки повинні бути 14 розрядними (а не 10 розрядними) та мати обов'язкові та спеціально обов'язкові параметри рахунків (а не 000000); «Заявка про видачу готівки в іноземній валюті» № 9 від 05.12.2006 року, про начебто видачу коштів у розмірі 27700 доларів США ОСОБА_2 з поточного рахунку НОМЕР_4 від 05.12.2006 року є невідповідним документом. Ця операція спростовується наступним: відсутній договір про відкриття поточного рахунку НОМЕР_4, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 згідно з гл. 72 ЦК України, законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та постанови правління НБУ від 12.11.2003 року № 492 «Про затвердження інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах», тобто рахунок НОМЕР_4 належить невідомій особі та ОСОБА_2 не мала можливості отримати кошти з цього рахунку. До того ж у своїх поясненнях на ухвалу суду про витребування доказів від 25.10.2016 року представник банку заявила: «Остання операція за поточним рахунком НОМЕР_5 відбулася у березні 2009 року», але при цьому не надала жодного первинного бухгалтерського документа на підтвердження будь яких операцій по цьому рахунку. До того ж рахунок № НОМЕР_5 згідно договору було відкрито для обслуговування кредиту, тому закриття рахунку свідчить про відсутність кредиту на балансі банку у березні 2009 року; відсутній меморіальний документ від 05.12.2006 року на підтвердження зарахування коштів на поточний рахунок № НОМЕР_5 банком згідно з договором; виписка, яка надана ОСОБА_2 у відділені № 165 ПАТ «УкрСиббанк» від 23.10.2014 року № 52-3-44-32-127, по руху коштів на поточних рахунках НОМЕР_4 грн. та USD (дол.США) з 04.12.2006 року по 20.10.2014 року, свідчить про відсутність наявності грошових коштів у розмірі 27 700 доларів США на поточному рахунку № НОМЕР_5 (USD) на 05.12.2006 року; відсутнє підтвердження зарахування будь яких коштів, від будь якої особи на анонімний поточний рахунок № НОМЕР_5 у розмірі 27 700 доларів США. До того ж у своїх поясненнях у ч.7 представник банку зазначила: «Заява на видачу готівки підтвердженням видачі кредиту не являється, оскільки є касовим документом», тобто «Заявка про видачу готівки» № 9 від 05.12.2006 року, зміст якої спростовується вищезазначеними обставинами свідчить про намір ОСОБА_2 отримати кошти та не є належним доказом. Не можливо отримати кредитні кошти з рахунку, якщо їх там немає. До того ж заява не є підтвердженням видачі кредиту «Довідка розрахунок заборгованості за кредитом ОСОБА_2 на 03.08.2016 року за кредитним договором № 0 від 05.12.2006 року» не є належним доказом з огляду на таке: на підтвердження видачі коштів в іноземній валюті банком та внесення коштів позичальником в іноземній валюті, для обгрунтування розрахунку, не надано жодного первинного бухгалтерського документа, ані меморіальних документів на підтвердження виконання п.1.5. договору, згідно з постановою правління НБУ № 82 від 05.03.2003 року «Про затвердження Положення про оформлення та подання клієнтами платіжних доручень в іноземній валюті, заяв про купівлю або продаж іноземної валюти до уповноважених банків і інших фінансових установ та порядок їх виконання», ані виконання кредитного договору з боку позичальника. Зазначені у розрахунку балансові рахунки не відповідають вимогам НБУ та облікової політики самого банку; на підтвердження виконання договору банком не надано заявок про прийом готівки в іноземній валюті від позичальника, згідно з постановою НБУ № 337 від 14.08.2003 року «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України»; розрахунок не містить підписів відповідних осіб банку, які мають фах та право робити такі розрахунки та затверджувати їх; в розрахунках заборгованості використовується база розрахунку 27 700 доларів США та щорічна процентна ставка 11.3%, що призвело до спотворення розрахунків банку по заборгованості. В розрахунку не врахована квитанція № 2 від 05.12.2006 року, тобто в день підписання договору на суму 2827,70 грн., що дорівнює 559,94 доларів США, в якій зазначено, що платником та одержувачем є ОСОБА_2, а призначення платежу «зарахування на рахунок фізичної особи НОМЕР_4». Цей платіж ОСОБА_2 здійснила на вимогу банку до укладання кредитного договору № 0 від 05.12.2006 року у рахунок погашення кредиту. В зв'язку з тим, що операція по внесенню позичальником цих коштів на рахунок № НОМЕР_5 була здійснена у день оформлення кредиту, а саме 05.12.2006 року, дає змогу стверджувати, що сума кредиту, для розрахунку повинна в такому випадку дорівнювати 27140,06 доларів США. Щодо твердження банку, що це є комісія, то згідно з квитанцією № 1 від 05.12.2006 року ОСОБА_2 сплатила комісію 50 грн. на рахунок № НОМЕР_6. До того ж представник банку у своїх поясненнях підтверджує, що у договорі № 0 від 05.12.2006 року ні про які комісії не згадується. Тобто банк не мав права самостійно визначати напрямки використання коштів ОСОБА_2, якщо поточний рахунок НОМЕР_4 належить ОСОБА_2; у виписці, яка надана ОСОБА_2 відділенням № 165 ПАТ «УкрСиббанк» від 23.10.2014 року № 52-3-44-32-127, по поточних рахунках № НОМЕР_5 (грн)., цієї суми не враховано. Тобто банк незаконно заволодів коштами ОСОБА_2 у розмірі 2827,70 грн, що дорівнює 559,94 доларів США та не врахував їх у розрахунок заборгованості за договором. Тобто база для розрахунку повинна була б дорівнювати не 27 700 доларів США, а 27 140,06 доларів США. Це призводить до зміни істотних умов договору і свідчить про те, що банк приховав та використовував для розрахунків процентну ставку не 11,3%, а 11,533% річних, що призвело до стягнення з позичальника додаткових коштів не зазначених у договорі. Це доводиться порівняльним розрахунком з банківським розрахункам, а саме: за період з 05.12.2006 року до першого внеску позичальника 04.01.2007 року (30 днів) за розрахунком заборгованості банк нарахував проценти у розмірі 260,84 доларів США (234,76+26,08)

27 700 х 11,3 %: 100 : 360 х 30 = 260,84

Натомість, якщо база розрахунку 27 140,06 доларів США

27 140 х 11,533 % : 100 : 360 х 30 = 260,84.

Не існує підтвердження виконання кредитного договору ані банком, ані позичальником. Квитанції, які має позичальник у наявності, свідчать про перерахунок коштів від позичальника до позичальника, а у призначенні платежу погашення «кредиторської заборгованості банка» позичальнику (п.4 Інструкції «Про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України», затвердженої Постановою Правління НБУ від 17.06.2004 р. № 280). Крім того згідно з гл. 2 п. 3. Постанови правління НБУ № 337 від 14.08.2003 р. «Про затвердження Інструкції про касові операції в банках України», відсутні заявки на прийом готівкових коштів на поточний рахунок у той час як ця інструкція каже, якщо кошти не зараховані на поточний рахунок, то це є ПЕРЕКАЗ. А це підтверджує те, що банком були здійснені, саме операції по переказу коштів від ОСОБА_2 до ОСОБА_2, використовуючи транзитні рахунки. Це підтверджується тим, що у призначенні платежу зазначено: «Погашення кредиторської заборгованості», а згідно з постановою правління НБУ № 280 від 17.06.2004 р. «Інструкція про застосування Плану рахунків бухгалтерського обліку банків України»: п. 4 кредиторська заборгованість - це сума зобов'язань банку юридичним і фізичним особам на певну дату щодо надання активів, послуг тощо; до того ж у ч. 9 своїх поясненнях представник банку зазначив: «..транзитний рахунок 342 не являється клієнтським, а служить ідентифікатором для визначення номеру кредитного договору в програмному забезпечені для зарахування погашень». Квитанції, які має ОСОБА_2, стверджують, що кошти перераховувалися на анонімний рахунок НОМЕР_2. Тому програмне забезпечення банку не могло ідентифікувати ці кошти як кредитні за договором. Згідно з п. 6.5.2.22 розділу 6.5. «Кредитні операції» «Положення про облікову політику АКІБ «УкрСиббанк» на 2006 рік», «у платіжних документах позичальника на погашення кредитної заборгованості отримувачем повинен зазначатися банк, відповідно, у реквізиті платіжного документу «Код» повинен зазначатися код ЄДРПОУ банку». Тобто банк не мав права визначати напрямки використання коштів на які він не отримав права власності. Вимоги банку до ОСОБА_2 є безпідставні ще з огляду на таке: позичальник звернулася до НБУ з листом від 19.03.2016 року про наявність, розмір заборгованості за кредитним договором № 0 від 05.12.2006 року перед ПАТ «УкрСиббанк» та отримала відповідь НБУ від 01.03.2016 року за № 20-0004/27665 про те, що ніякої заборгованості перед ПАТ «УкрСиббанк» у позичальника не існує. ПАТ «УкрСиббанк» надає інформацію до ЄІС (єдина інформаційна система «Реєстр позичальників») згідно з договором № ГД-Р-439 від 21.10.2011 року укладеним між НБУ та ПАТ «УкрСиббанк», згідно з п. 7.2. постанови правління НБУ від 27.06.2001 року № 245 «Положення про єдину інформаційну систему "Реєстр позичальників"»: п. 7.2. Своєчасне надання до ЄІС "Реєстр позичальників" достовірної інформації про свого клієнта є обов'язковим для всіх користувачів системи. Згідно п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Відповідно до п. 2.1.1. Постанови Національного банку від 30.12.1998 року № 566 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», підставою для бухгалтерського обліку операцій банку є первинні документи, які фіксують факти здійснення цих операцій. Документами, які можуть підтверджувати наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювати розмір зазначеної заборгованості є виключно документи первинної бухгалтерської документації, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». З наведеного є відповідна судова практика: постанова ВГСУ від 28.09.2011 року у справі №10/52д, постанова ВГСУ від 27.10.2011 року у справі №5015/1965/11, ухвала ВССУ від 15.06.2011 року у справі №6-4882св11. В частині виконання зобов'язань банку щодо видачі кредитних коштів позичальнику: частиною 2 ст. 640 ЦК України передбачено, якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії; відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України: за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти; згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства. В частині бухгалтерського обліку операцій банку та первинних облікових документів: частиною 1 ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи; в ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» визначено, що первинний документ - документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ст. 3, порядок ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в банках встановлюється Національним банком України відповідно до цього закону та міжнародних стандартів фінансової звітності. Вимоги щодо ведення документів бухгалтерського обліку наведені в Постанові Правління НБУ №254 від 18.06.2003 року «Про затвердження положення про організацію операційної діяльності в банках України». Оформлення первинних документів регулюється Постановою Правління НБУ №566 від 30.12.1998 року «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України». В частині гранично допустимих строків зберігання фінансово-розрахункових документів кредитних операцій у банківських установах: п. 11 Переліку документів, що утворюються в діяльності Національного банку України та банків України із зазначенням строків зберігання, затверджений Постановою Правління Національного банку України від 08.12.2004 року № 601, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України від 24 грудня 2004 року за № 1646/10245, (який згідно з п. 3 є обов'язковим для використання всіма банківськими установами): строки зберігання документів, що визначені в цьому переліку, є мінімальними і зменшенню не підлягають. Банківські установи можуть лише збільшувати строки зберігання документів, якщо це викликано специфічними особливостями їх роботи. Строк зберігання документів пов'язаних з довгостроковими кредитами 5 (п?ять) років після закінчення строку кредитного договору, або погашення кредиту.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 просила задовольнити позов з підстав, які зазначені у позовній заяві.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити з підстав, які зазначені у письмових запереченнях.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 він же представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, просив відмовити з підстав, які зазначені у письмових запереченнях.

Судом встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

05 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (з 21 грудня 2009 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту №0.

Згідно з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» №514-VI від 17.09.2008 року були внесені зміни у Статут АКІБ «УкрСиббанк», відповідно до яких нове повне найменування банку стало Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк».

Позивач посилається на те, що відповідно до умов кредитного договору, останній надав відповідачу ОСОБА_2 кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 27 700 доларів США, а відповідач ОСОБА_2 зобов'язалася повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 05 грудня 2021 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 11,3% річних. По закінченню цього строку та кожного наступного місяця, кредитування процентна ставка підлягає перегляду відповідно до умов кредитного договору. У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про зміну розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування в порядку передбаченому кредитним договором, застосовується розмір процентної ставки, діючий за цим договором в попередньому місяці. Також, сторони домовились, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених договором.

Між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №71011 від 05 грудня 2006 року.

У рішенні Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року зазначено, що в справі про захист прав споживачів кредитних послуг держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а так само фактичну, не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом встановлення спеціальних договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дій принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом і розподілом відповідальності між сторонами договору. Споживачеві, як правило, об'єктивно не вистачає знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) запропонованих на ринку, а так само для оцінки договорів на їх придбання, які нерідко мають вигляд формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК Україні). У зв'язку з цим, для споживача існує ризик помилково чи в результаті введення його в оману, придбання непотрібних йому кредитних послуг.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2011 від 10.11.2011 року в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 ЗУ "Про захист прав споживачів" у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України слід розуміти, що їх дії поширюються на правовідносини між кредитодавцем та позичальниками (споживачами) за договором про надання споживчого кредиту, які виникають під час укладення так і виконання такого договору.

Встановлений в кредитному договорі порядок надання валютних кредитних коштів, як умови взаєморозрахунків між сторонами, суперечить таким актам законодавства України: інструкції про касові операції в банках України затверджений Постановою НБУ від 14.08.2003 року №337; планам рахунків бухгалтерського обліку банків України затвердженого Постановою НБУ від 17.06.2004 року №280; інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті затвердженої Постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року; положеннями глави 72 ЦК України; п.6 ч. 1 ст. 6 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Відповідно до інструкції про касові операції в банках України, затверджених Постановою НБУ від 14.08.2003 року №337 (глава 3 п. 2) видача готівкових валютних коштів фізичним особам здійснюється за заявою про видачу готівки з їх поточних, депозитних рахунків або у вигляді переказів без відкриття поточного рахунку. Таким чином, фізичним особам без відкриття поточного рахунку можна отримати виключно переказ у валюті або кредит у гривні.

Відповідно до п. 1.8. інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті затвердженої Постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року банки відкривають своїм клієнтам за договорами банківського рахунку поточні рахунки.

Відповідно до п. 7.12 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті затвердженої Постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 року надання валютних кредитних коштів можливо тільки на поточний валютний рахунок клієнта, видача валютних коштів клієнту, - можливо тільки з валютного поточного рахунку клієнта.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" здійснення валютних операцій в Україні можливо з урахуванням обмежень, встановлених валютним законодавством.

Таким чином, встановлення в договорі іншого шляху видачі валютних кредитних коштів і видача таких коштів, крім як через поточний рахунок в іноземній валюті, є незаконним.

Відповідно до п. 5.1. спірного кредитного договору банк видає кредитні кошти шляхом видачі готівки через касу. При цьому в порушення вищевказаних норм права, відповідач не уклав з позивачем договір про відкриття поточного рахунку в іноземній валюті, в зв'язку з чим, позивачу було надано не кредитні кошти, як це було передбачено кредитним договором, а фактично була надана безпідставна послуга - переказ коштів в валюті (п. 8 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", ст. 1212 ЦК України), що в свою чергу ставить під сумнів правомірність дій позивача в частині нарахування відсотків за користування коштами і видачу кредитних коштів взагалі.

В порушення Постанови Правління НБУ від 17.06.2004 р. №280 про затвердження Планів рахунків бухгалтерського обліку банків України і Інструкції про застосування Планів рахунків бухгалтерського обліку банків України, а також Постанови НБУ від 14.08.2003 р. №337, - відповідач не підписувала і не погоджувала з позивачем перерахування валюти з кредитного рахунку на свій поточний рахунок в іноземній валюті, при цьому на підставі банківської ліцензії на вчинення валютних операцій і письмового дозволу НБУ банк має право видавати кредити готівковою іноземною валютою лише з поточного рахунку клієнта відповідно до Планів рахунків бухгалтерського обліку банків України затвердженого Постановою НБУ від 17.06.2004 р. № 280, тобто з банківського поточного рахунку в іноземній валюті, відкритого клієнту банка відповідно до положень глави 72 ЦК України.

Таким чином, глава 72 ЦК України, Інструкція про порядок відкриття, використання і закриття рахунків і національній і іноземній валюті, затвердженої Постановою Правління НБУ №492 від 12.11.2003 р., Декрет КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», що регламентує використання банківської ліцензії на здійснення валютних операцій, - строго регламентують механізм операцій банка з валютними цінностями.

Єдиним можливим і законним шляхом видачі фізичній особі-резиденту готівкового кредиту в іноземній валюті є: відкриття клієнту поточного рахунку в іноземній валюті в банку, який надає кредит; перерахування на розрахунковий рахунок клієнта суми кредиту у валюті кредиту; видача готівки в валюті кредиту клієнту на руки способом, передбаченим інструкцією про касові операції в банках України, затвердженого Постановою НБУ від 14.08.2003 року №337, тобто за заявою про видачу готівки з поточного рахунку клієнта.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Суд приходить до висновку про те, що при укладенні кредитного договору позивачем відповідачу ОСОБА_2 не було надано належної інформації про умови отримання кредиту, не доведено передачу кредитних коштів, списання грошових коштів з поточного рахунку, відкритого на ім'я позивачки, за відсутності підстав, передбачених ст.ст. 1066, 1071 ЦК України, без будь-якого розпорядження відповідачки.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про банки та банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно із ст. 68 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банки організовують бухгалтерський облік відповідно до внутрішньої облікової політики, розробленої на підставі правил, встановлених Національним банком України відповідно до міжнародних стандартів бухгалтерського обліку та відображення всіх банківських операцій та подання користувачам достовірної інформації про стан активів і зобов'язань, результати фінансової діяльності та їх зміни.

Пунктом 1.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджених Постановою Правління НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, передбачено, що організація операційної діяльності передбачає наявність документальних операційних процедур (правил) за всіма операціями, що здійснюються банками відповідно до законодавства України.

Положеннями ч. 1 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік і фінансову звітність в Україні» та п.2.1.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затверджених Постановою Правління НБУ № 556 від 30 грудня 1998 року, встановлено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення.

Відповідно до п. 5.1 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затверджених Постановою Правління НБУ № 254 від 18 червня 2003 року, інформація, що міститься у прийнятих до обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов'язаних рахунках бухгалтерського обліку. Запис в регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного). Регістри синтетичного та аналітичного обліку операцій - це носії спеціального формату (паперові, машинні) у вигляді відомостей, книг, журналів, машинограм тощо.

На ухвалу суду про витребування доказів - первинних документів кредитного договору від 05 грудня 2006 року, надійшли копії меморіальних ордерів, засвідчені не головним бухгалтером, а представником позивача ОСОБА_1 Зазначені докази суд вважає неналежними, так як останні не містять підпису виконавця, керівника підрозділу; позичковий рахунок (обліковий за довгостроковими іпотечними кредитами) повинен бути один, їх два НОМЕР_7, НОМЕР_3 та вони є анонімними і мають 10 розрядів, хоча згідно до п.5.2.2 внутрішньої облікової політики УкрСиббанку рахунки 2, 3 і 9 класів повинні бути 14-значними та вони повинні бути індивідуальними та містити код клієнта та порядковий номер аналітичного рахунку певного клієнта у межах одного балансового рахунку; отримувачем значиться АТ УкрСиббанк, а не АКІБ УкрСиббанк, так як ПАТ УкрСиббанк останній став у 2011 році. Таким чином відсутні докази обліку платежів, виконання та існування кредитного договору.

Заява про видачу готівки ОСОБА_2 не підтверджує видачу кредитних коштів позичальнику та не може братися до уваги судом, оскільки умовами п.1.5 кредитного договору , видача кредиту позичальнику готівковими коштами з каси банку не передбачено, а передбачено лише зарахування кредитних коштів, саме у безготівковій формі на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_5.

Крім того, згідно до листа НБУ за № 20-0004/27665 від 01.04.2016 року на а.с. 71 том справи 1 повідомлено ОСОБА_2 про те, що станом на 30.03.2016 року в ЄІС «Реєстр позивальників» відсутня інформація щодо простроченої заборгованості ОСОБА_2 перед банками України.

Щодо укладеного між позивачем та ОСОБА_3 договору поруки №71011 від 05 грудня 2006 року, суд приходить до наступного.

У відповідності до ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Строк дії поруки (ст. 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й об'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Зі збігом цього строку, який є преклюзивним, жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права шляхом пред'явлення позову, кредитор вчиняти не може.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання.

Пред'явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату відсотків за його користування, кредитор відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобов'язання і був зобов'язаний пред'явити позов до боржника протягом шести місяців від дати порушення позичальником встановленого банком строку для дострокового повернення кредиту.

Крім того, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог до ОСОБА_2, тому не підлягає задоволенню позов і стосовно ОСОБА_3

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення апеляційної скарги через Дергачівський районний суд. Мотивувальна частина рішення буде виготовлена 16 жовтня 2017 року.

Суддя Л. О. Якименко