Справа № 2-21/06 Провадження № 22-ц/795/2070/2017 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Кухта В. О. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2017 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:заявника ОСОБА_5, представників заінтересованих осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року у справі за заявою ОСОБА_5 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню,

заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_10 ОСОБА_8», Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтрансавтострой», Приватне автотранспортне підприємство «Інтрансавтострой»,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_5 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.

Не погоджуючись з даною ухвалою ОСОБА_5 звернувся з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року та постановити нову, якою визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист №2-21 виданий 27 жовтня 2006 року Чернігівським районним судом Чернігівської області на примусове виконання рішення суду про стягнення з ТОВ «Інтрансавтострой», ПАТП «Інтрансавтострой», ОСОБА_5 солідарно на користь АППБ «Аваль» 2272675 грн. 76коп. боргу за кредитним договором та стягнення з відповідачів 1700 грн. сплаченого судового збору.

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи. На думку апелянта банк скористався своїм правом та списав безнадійну заборгованість. На кореспондентському (основному) рахунку ТОВ «Інтрансавтострой» заборгованість не числиться, тобто ліквідована, та не приймає участь у фінансово-господарській діяльності, у фінансовому балансі ПАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_8».

Апелянт вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу, що Постановою Національного Банку України №737 від 27 жовтня 2015 року, правління Національного Банку України постановило визнати такою, що втратила чинність постанову Національного Банку України №172, якщо затверджено «Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву». Тому, апелянт вважає, що ПАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_8» починаючи з 27 жовтня 2015 року втратив право продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

ОСОБА_5 вважає, що чинне законодавство України передбачає, що відшкодування (списання) безнадійної заборгованості за рахунок резерву є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента, що узгоджується з правовою позицією Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року №6-40809св14.

Крім того, апелянт зауважує, що судом першої інстанції не надано належної оцінки тому факту, що банк надав довідку про розмір заборгованості боржника, в якій зазначено відсотки по кредитам нараховані після того, як заборгованість списана 29 березня 2012 року. Також судом не надано належної правової оцінки заяві про вчинення кримінального правопорушення, щодо вчинення шахрайських дій ПАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_8».

Апелянт переконаний, що його обовязок перед банком відсутній у звязку з його припиненням.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобов'язання.

Постановою правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №172 (яка діяла на момент списання банком заборгованості) було затверджено Порядок відшкодування банками України безнадійної заборгованості за рахунок резерву, зареєстрований в Міністерстві юстиції України від 17 червня 2011 року № 722/19460.

Згідно з п.1 Порядку встановлені правила відшкодування (списання) банками України згідно з пунктами 159.2 та 159.4 ст. 159 розділу III Податкового кодексу України за рахунок створеного страхового резерву заборгованості, яка визначена безнадійною відповідно до методики, установленої Національним банком України.

Відповідно до п.6 Порядку банк відображає в бухгалтерському обліку відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості відповідно до нормативно-правових актів Національного банку України з бухгалтерського обліку.

Пунктом 7 Порядку передбачено, що відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не є підставою для припинення вимог банку до позичальника/контрагента. Банк зобов'язаний продовжувати роботу щодо відшкодування списаної за рахунок резерву безнадійної заборгованості.

Постановою Правління Національного банку України від 27 жовтня 2015 року №737 «Про внесення змін до деяких нормативно-правових актів Національного банку України» Постанова правління Національного банку України від 01 червня 2011 року №172 втратила чинність.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив із того, що законом не передбачено випадку припинення зобовязання внаслідок списання заборгованості з балансу юридичної особи, а зазначені в главі 50 Цивільного кодексу України підстави припинення зобовязання відсутні. Також не є підставою припинення зобовязань заявника скасування ст.159 Податкового кодексу України Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України щодо податкової реформи» від 28 грудня 2014 року, оскільки ця стаття регулювала правовідносини щодо оподаткування прибутку підприємств, та її норми не були підставою виникнення чи припинення зобовязань заявника.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Чернігівського районного суду від 07 серпня 2006 року задоволено позов АППБ «Аваль» та стягнуто з ТОВ «Інтрансавтострой», ПАТП «Інтрансавтострой», ОСОБА_5 солідарно на користь АППБ «Аваль» 2272675 грн. 76 коп. боргу за кредитним договором №010/12/189 від 28 березня 2005 року та по 566 грн. 70 коп. сплаченого судового збору з кожного відповідача (а.с.6-7). На виконання цього рішення 07 серпня 2006 року було видано виконавчий лист №2-21/2006 (а.с.8).

Згідно з п.173 Постанови Правління ПАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_8» №П-59/3 від 29 березня 2012 року банком самостійно списано із віднесенням до складу витрат податкового обліку банку за рахунок сформованого резерву безнадійну кредитну заборгованість ТОВ «Інтрансавтострой» за кредитним договором №010/12/189 від 28 березня 2005 року в сумі 2801209 грн. 46 коп. В п.174 Постанови визначено, що списання безнадійної заборгованості позичальників-боржників, вказаних у цій постанові, за рахунок резерву не є підставою для припинення вимог банку до них.

З довідки ПАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_8» вбачається, що заборгованість ТОВ «Інтрансавтострой» за кредитним договором №010/12/189 від 28 березня 2005 року на обліку в банку рахувалася.

Так, згідно ч.2 ст.543 ЦК України солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Відповідно до ч.1 ст.598 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч.1 ст.598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст.ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Тобто, в даному випадку боргові зобов'язання відповідача перед банком не можна вважати погашеними і відшкодування (списання) за рахунок резерву безнадійної заборгованості не свідчить про припинення зобов'язання в цій частині, зокрема шляхом прощення боргу кредитором.

Сутність викладеного дає підстави підтвердити висновок суду першої інстанції, що відсутні підстави вважати заборгованість ОСОБА_5 перед Банком погашеною у звязку з списанням за рахунок резерву безнадійної заборгованості коштів.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності у банку підстав для стягнення кредитної заборгованості у звязку з її списанням не можна вважати переконливими та такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, адже не підтверджені жодними нормативно-правовими актами.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду ґрунтуються не на всебічному досліджені обставин справи та оцінці наданих сторонами доказів на підтвердження своїх доводів, а на доводах наданих однією стороною по справі-банком.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ч.1 п.1, 313-315, 317, 319, 373 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 09 жовтня 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: