Справа № 456/2697/17
Провадження № 2/456/1711/2017
УХВАЛА

про забезпечення позову

25 жовтня 2017 року Стрийський міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого Ковалишин Н. І. ,

з участю секретаря Свержинської І.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Стрий заяву ОСОБА_1

про забезпечення позову,

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третіх осіб приватного нотаріуса Пустомитівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту, договорів дарування житлового будинку, земельної ділянки, скасування рішень та записів про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Позивач подала суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок разом із господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку площею 0,05333 га, розташовані по вул. Старицького,30, в м. Стрию, що належить відповідачу на праві приватної спільної часткової власності.

В обґрунтування покликається на те, що відповідач має намір розпорядитись вище згаданим майном. Передати його у власність іншим особам. Відчуження відповідачем майна до прийняття рішення в справі може утруднити або взагалі зробити неможливим виконання рішення суду у випадку невжиття заходів забезпечення позову. Вважала, що застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту є співмірним із заявленими позовними вимогами.

Відповідно до ч.1 ст.151 ЦПК суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом види забезпечення позову. Перелік видів забезпечення позову визначений у ст.152 ЦПК.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з ч.2 ст.197 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з роз'ясненнями, наведеними у п.4 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову», при розгляді заяви про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник майновий спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішенні суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Пунктом 7 цієї Постанови передбачено, що ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

При прийнятті заходів забезпечення позову суду необхідно перевірити аргументованість заяви про забезпечення позову і застосовувати такі заходи у випадках, коли є реальна небезпека, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до утруднення або навіть неможливості у майбутньому виконати рішення суду, в тому числі, що внаслідок цього заявнику може бути завдано шкоди. Все це повинно бути мотивовано, а не наведено шаблонний перепис диспозиції норми права. Тому не може бути задоволено клопотання про забезпечення позову, якщо заявник не надав докази, які б свідчили про те, що невжиття заходів забезпечення позову призведе до наслідків, зазначених в ст.151 ЦПК України, за винятком випадків, коли такі наслідки безпосередньо випливають із суті рішення, дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, обов'язки доказування і подання доказів покладається на сторони (ст. 60 ЦПК України), тому суд не вправі за власною ініціативою збирати докази.

У заяві про забезпечення позову заявником не надано документальних доказів, які б свідчили про належність відповідачу нерухомого майна, земельної ділянки, на яке вона просила накласти арешт; не вбачається підстав, з яких позивач - заявник дійшов висновку про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду по даній справі і настання для нього незворотних негативних наслідків.

Враховуючи, що забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, позивач не позбавляється права звернутися до суду із заявою про забезпечення позову у разі наявності доказів, що підтверджують необхідність застосування будь-якого виду забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 151, 152, 153, 197 ЦПК України суд

у х в а л и в:

У задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову-позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Львівської області через Стрийський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

.

Суддя ОСОБА_5