ухвала

іменем україни

17 серпня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з цим позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що 16 вересня 2014 року між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» (далі - ПАТ «КБ «Фінансова Ініціатива») був укладений договір банківського вкладу № 308691 (вклад «Лояльний»): сума вкладу - 148 000,00 грн, процентна ставка 28,25 % річних, дата повернення вкладу 23 січня 2015 року.

За результатами звернення позивача до ПАТ «КБ «Фінансова ініціатива» щодо повернення суми вкладу, банк відмовив у видачі коштів. Враховуючи наведене, позивач просить позов задовольнити у повному обсязі.

У ході судового розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги, збільшивши суму боргу та просив стягнути 140 981,00 грн кошти за договором банківського вкладу, суму нарахованих процентів за користування грошовими коштами в розмірі 2 285,75 грн та суму завданих збитків у розмірі 963 900,00 грн.

Заочним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» на користь ОСОБА_4 140 981,00 грн суму грошових коштів за договором банківського вкладу та 2 285,75 грн нарахованих відсотків, а всього 143 266,75 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 листопада 2015 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Фінансова Ініціатива» на користь ОСОБА_4 53 460,00 грн інфляційних витрат з договором банківського вкладу.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2016 року заочне рішення Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судове рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову, та ухвалити нове рішення про стягнення з відповідача моральної шкоди, збитки та інфляційні втрати, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права. В іншій частині судове рішення не оскаржується та касаційним судом не переглядається.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди та збитків, суд першої інстанції, з яким також погодився апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов обґрунтованого висновку про те, що договорами банківського вкладу не передбачено відшкодування моральної шкоди, а позивачем не надано доказів того, в чому саме полягає моральна шкода і якими неправомірними діями чи бездіяльністю з боку відповідача її заподіяно, з яких мотивів чи міркувань позивач виходив, визначаючи розмір шкоди.

Позовна вимога про стягнення з відповідача упущеної вигоди задоволенню не підлягає, оскільки доказів заподіяння шкоди внаслідок упущеної вигоди, які безспірно підтверджують можливе отримання такої вигоди, позивачем не надано.

Доводи касаційної скарги про те, що характер фінансово-кредитних відносин, стороною яких є позивач, передбачає відшкодування споживачу моральної шкоди, завданої неналежним виконанням умов договору, а постійне перебування позивача у нервовому напружені підтверджує завдання йому моральної шкоди, а також щодо завдання позивачу збитків у результаті не закриття вчасно рахунку за договором позики, не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до положень ст. ст. 23, 1167 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4, при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Позивачем не надано суду доказів підтвердження факту заподіяння моральних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони завдані, ступінь вини заподіювача, яких моральних страждань зазнав позивач, в якій грошовій сумі та з чого при цьому виходить.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином відшкодовується реальна шкода, тобто втрачене майно, і упущена вигода.

Крім того, відповідно до приписів статті 22 ЦК України збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані.

Пред'явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов'язок довести, що ці доходи (вигода) не є гіпотетичними, а дійсно були б ним отримані в разі купівлі ним іноземної валюти.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 14 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік О.В. Ступак