У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2017 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., КоротунаВ.М., Попович О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2017 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2016 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 28 349 грн 07 коп.

На обґрунтування позовних вимог банк посилався на те, що відповідно до умов кредитного договору б/н від 09 вересня 2010 року ОСОБА_4 отримала кредит у розмірі 13 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Посилаючись на неналежне виконання відповідачем своїх зобов'язань, внаслідок чого станом на 29 лютого 2016 року утворилася заборгованість у розмірі 28 349 грн 07 коп., з яких: 12 876 грн 90 коп. заборгованість за кредитом; 12 647 грн 77 коп. заборгованість за процентами за користування кредитом; 3 000 грн заборгованість з комісії за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина); 1 326 грн 15 коп. штраф (процентна складова), а тому банк просив задовольнити позов.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2017 року апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено, рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 листопада 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09 вересня 2010 року у сумі 28 349 грн 07 коп., яка складається з: 12 876 грн 90 коп. заборгованості за кредитом; 12 647 грн 77 коп. заборгованості за процентами за користування кредитом; 3 000 грн заборгованості з комісії за користування кредитом; 500 грн штраф (фіксована частина); 1 326 грн 15 коп. штраф (процентна складова).

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Відмовляючи в задоволенні позову про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду з цим позовом.

Скасовуючи рішення районного суду та ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст.ст. 57, 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, надав належну оцінку розрахунку заборгованості за спірним кредитним договором та виходив з того, що про порушення свого права на сплату кредиту та процентів банк дізнався з моменту виникнення у відповідача заборгованості, а саме з 28 червня 2013 року, останній строковий платіж відповідач здійснила 25 травня 2015 року, а до суду з позовом звернувся 10 травня 2016 року, тобто в межах передбаченого законом трирічного строку позовної давності, у зв'язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь банку заборгованості у розмірі 28 349 грн 07 коп., яка утворилася станом на 29 лютого 2016 року.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, були предметом дослідження суду апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом апеляційної інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками апеляційного суду щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 13 квітня 2017 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

В.М.Коротун

О.В.Попович