Справа № 204/754/17
Провадження № 2/204/703/17 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 жовтня 2017 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивачки ОСОБА_1

за участю представника позивачки ОСОБА_2

за участю представника відповідачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора про визнання майна особистою власністю одного із подружжя,-

В С Т А Н О В И В:

В лютому 2017 року позивачі звернулися до суду з даною позовною заявою, в якій, з урахуванням наданих уточнень, просили визнати нерухоме майно, а саме: квартиру № 46 (загальна площа 69,9 кв.м., житлова площа 39,9 кв.м.) у будинку № 166-А по вул. Робочій у місті Дніпрі (колишня назва Дніпропетровськ) особистою приватною власністю ОСОБА_7, померлого 17 червня 2016 року. В обґрунтування своїх позовних вимог вказали на те, що 16 жовтня 1999 року між ОСОБА_7 (до шлюбу Козакова) ОСОБА_8 та ОСОБА_7 був укладений шлюб. Від цього шлюбу у них народився син - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. 17 червня 2016 року ОСОБА_7 помер. За час свого життя, а саме 04.11.2015 року, ОСОБА_7 було складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 за реєстровим номером 3-85, відповідно до якого, він заповів усі належні йому майні права та обовязки - ОСОБА_1 та ОСОБА_4, в рівних частинах кожному. Для оформлення свої спадкових прав та спадкових прав сина, позивачка звернулась до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини за законом. Проте, 16 січня 2017 року Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою їй видано постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, з якої вбачається, що, окрім неї, у спадкодавця є спадкоємець за заповітом син - ОСОБА_4, а також квартира була придбана ОСОБА_7 у період шлюбу з ОСОБА_5. Відтак, видати свідоцтво про право на спадщину в цілому на квартиру № 46 за законом та за заповітом не вбачається можливим. Дані висновки не відповідають дійсності, спростовуються відповідними та належними доказами, оскільки спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_7. Тому, позивачі були вимушені звернутися до суду.

Ухвалами суду до участі у дану справу була залучена ОСОБА_6 в якості співвідповідача та уточнено третю особу по даній справі на Третю дніпровську державну нотаріальну контору.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримали позовні вимоги та просили задовольнити їх в повному обсязі. При цьому, посилалися на обставини, які викладені в позовній заяві.

ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, раніше надав суду заяву, в якій просив розглянути дану справу без його участі.

Представник відповідачки ОСОБА_6 - ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог позивачки.

Відповідачка ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причину своєї неявки суду не повідомила.

Представник третьої особи ОСОБА_10 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, раніше надала суду заяву, в якій просила розглянути дану справу без її участі у звязку із виробничою завантаженістю.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги позивачів підлягають задоволенню по наступним підставам.

У судовому засіданні встановлено, що 17 червня 2016 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 І-КИ № 688465, виданим 22.06.2016 року Красногвардійським районним у м. Дніпропетровську відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 1346 від 22.06.2016 року (а.с.96).

Після його смерті відкрилася спадщина на належне йому майно, яке, серед іншого, складається з квартири АДРЕСА_1 (колишня назва Дніпропетровськ), загальною площею 69,9 кв.м., житловою площею 39,9 кв.м., яка належала йому на підставі договору купівлі-продажу від 04.08.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12 та зареєстрованого в реєстрі за № 4367. Вказаний договір зареєстрований в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради в реєстрову книгу №262п за реєстровим № 36-71 (а.с.10).

Судом встановлено, що:

-ОСОБА_1 (позивачка у справі) є дружиною (вдовою) ОСОБА_7, померлого 17 червня 2016 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії І-КИ № 036957, виданим 16.10.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 383 від 16.10.1999 року (а.с.146);

-ОСОБА_4 (позивач у справі) є рідним сином померлого, що підтверджується свідоцтвом про народження Серії І-КИ № 439901, виданим 20.12.2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Кіровської районної ради м. Дніпропетровська, актовий запис № 402 від 20.12.2000 року (а.с.6);

-ОСОБА_6 (відповідачка у справі) є рідною матірю покійного ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про народження останнього - Серії ГД № 921679, виданим 15.12.1957 року Кіровським районним бюро ЗАГС м. Дніпропетровська, актовий запис № 1060 від 15.12.1957 року (а.с.107).

Ще за життя, а саме 04 лютого 2015 року, ОСОБА_7 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за № 3-85, яким заповів все належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось на день його смерті - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в рівних частинах кожному (а.с.145).

Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У звязку з вищевказаним, ОСОБА_1, у встановленому законом порядку, звернулася до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті свого чоловіка ОСОБА_7, померлого 17 червня 2016 року. На підставі її заяви, нотаріусом була заведена відповідна спадкова справа за № 422/2016, копія якої знаходиться в матеріалах даної справи (а.с.89-148).

Також, окрім ОСОБА_1, до Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 17 червня 2016 року, звернулися ОСОБА_6 та ОСОБА_5 (відповідачки у справі).

16 січня 2017 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9 була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7, померлого 17 червня 2016 року, на квартиру АДРЕСА_1 (колишня назва Дніпропетровськ), оскільки ця квартира була придбана у період шлюбу з ОСОБА_5 (а.с.148).

У звязку з вищевказаним, позивачі звернулися до суду, оскільки вважають, що спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_7, померлого 17 червня 2016 року.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 179 ЦПК України, предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 дійсно перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу Серії ІІ-КИ № 293143, виданим 17.11.1978 року відділом ЗАГС Ленінського району м. Дніпропетровська, актовий запис № 2173 від 17.11.1978 року (а.с.137).

Разом з тим, шлюб між ними був розірваний рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 10 лютого 1995 року по цивільній справі № 2-209/1995, яке набрало законної сили 21 лютого 1995 року (а.с.11). В свою чергу, в мотивувальній частині цього рішення суду, судом встановлено, що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 з 1992 року спільно не проживають, сімейні відносини не підтримують та поновлювати їх - наміру не мають.

Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_5 припинений в лютому 1995 року, а фактичні сімейні відносини між ними припинені ще з 1992 року, що встановлено рішенням суду по цивільній справі № 2-209/1995, яке набрало законної сили.

Як розяснив Верховний Суд України у абзаці 3 пункту 30 своєї постанови Пленуму № 11 від 21.12.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК (2947-14) може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Проте, судом не встановлено обставин для відступлення від висновків Верховного Суду України.

Тому, згідно з ч. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

За таких обставин, з урахуванням всього вищевказаного, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає можливим визнати нерухоме майно, а саме: квартиру № 46 (загальна площа 69,9 кв.м., житлова площа 39,9 кв.м.) у будинку № 166-А по вул. Робочій у місті Дніпрі (колишня назва Дніпропетровськ) особистою приватною власністю ОСОБА_7, померлого 17 червня 2016 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 57 СК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 179, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Третя дніпровська державна нотаріальна контора про визнання майна особистою власністю одного із подружжя - задовольнити.

Визнати нерухоме майно, а саме: квартиру № 46 (загальна площа 69,9 кв.м., житлова площа 39,9 кв.м.) у будинку № 166-А по вул. Робочій у місті Дніпрі (колишня назва Дніпропетровськ) особистою приватною власністю ОСОБА_7, померлого 17 червня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В. Самсонова