Справа № 366/1134/17 Головуючий у І інстанції Тетервак Н. А.
Провадження № 22-ц/780/3591/17 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 12.10.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

12 жовтня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Матвієнко Ю.О.,

суддів: Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

за участю секретаря: Марченка Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року у справі за позовом Керівника Броварської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку та витребування земельної ділянки з чужого володіння,

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2017 року прокурор звернувся до суду з позовною заявою в інтересах держави в особі Київського обласного та по м. Києву управління лісового та мисливського господарства, Державного підприємства «Іванківське лісове господарство» до Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області, ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення Горностайпільської сільської ради Київської області, визнання недійсним державного акта на право приватної власності на земельну ділянку, витребування земельної ділянки з чужого володіння та просив суд ухвалити рішення про її задоволення, посилаючись на те, що Броварською місцевою прокуратурою Київської області під час опрацювання відомостей, отриманих з метою встановлення наявності підстав для вжиття заходів представницького характеру в інтересах держави в суді, виявлено факт порушення вимог земельного законодавства під час відведення земельної ділянки лісового фонду на території Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області, що вбачається з наступного.

Рішенням 10 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-10/79 від 21.06.2007 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд», надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2

Рішенням 48 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-48/469 від 22.10.2010 року «Про затвердження проекту землеустрою» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд в с. Лапутьки по вул. Річкова, 23, та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2 га. На підставі вказаного рішення сесії Горностайпільської сільської ради Іванківського району ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯЙ № 331084 на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га, з кадастровим номером :01:001:0026.

Разом з тим, вказана земельна ділянка вибула з власності держави з порушенням встановленого законом порядку, оскільки в силу положень ст.ст. 19, 57, 84 Земельного кодексу України та ст. 5 Лісового кодексу України ця ділянка відноситься до земель державної власності лісогосподарського призначення та використовується для ведення лісового господарства в порядку, визначеному Лісовим кодексом України.

Згідно інформації ДП «Іванківське лісове господарство», яке в липні 2016 року здійснило вивчення виявлених випадків накладання земельних ділянок, що перебувають у власності громадян, на землі лісового фонду, що перебувають у користуванні ДП, встановлено, що земельна ділянка з кадастровим № :01:001:0026 повністю накладається на землі лісогосподарського призначення, які перебувають в постійному користуванні ДП «Іванківське лісове господарство» в кварталі 83 Оранського лісництва, що підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.

Разом з тим, ДП «Іванківське лісове господарство» будь-яких дозволів на вилучення даної земельної ділянки лісового фонду, зміну цільового призначення земель не надавало, і втрати лісогосподарського виробництва при вилученні спірної земельної ділянки не відшкодовувались.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності з порушенням встановленого законом порядку, рішення 48 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-48/469 від 22.10.2010 року підлягає визнанню незаконним та скасуванню, а виданий на його підставі державний акт серії ЯЙ № 331084 на право власності на земельну ділянку на імя ОСОБА_2 підлягає визнанню недійсним з витребуванням земельної ділянки з незаконного володіння останнього на користь держави.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням, Перший заступник прокурора Київської області подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповноту та неправильність встановлення обставин, що мають значення для її вирішення, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням 10 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-10/79 від 21.06.2007 року «Про надання дозволу на виготовлення проекту відводу земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд», надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2

Рішенням 48 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-48/469 від 22.10.2010 року «Про затвердження проекту землеустрою» затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд в с. Лапутьки по вул. Річкова, 23, та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,2 га (а.с.14). На підставі вказаного рішення сесії Горностайпільської сільської ради Іванківського району ОСОБА_2 отримав державний акт серії ЯЙ № 331084 на право власності на земельну ділянку площею 0,2 га, з кадастровим номером :01:001:0026 (а.с.16).

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції виходив з недоведеності факту накладення земельної ділянки, належної на праві власності ОСОБА_2, на землі лісогосподарського призначення, що перебувають в користуванні ДП «Іванківське лісове господарство», однак з такими висновками суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

З наявного в справі Фрагменту з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталів Оранське лісництво ДП «Іванківський лісгосп» та межами земельних ділянок за даними лісовпорядкування 2014 року (а.с.20) вбачається, що під № 128 розташована земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0026, власником якої є відповідач ОСОБА_2

З наявного в справі Фрагменту з публічної кадастрової карти України з нанесеними межами кварталу № 83 Оранського лісництва ДП «Іванківський лісгосп» та межами земельних ділянок за даними лісовпорядкування 2003 року (а.с.49) вбачається, що під №46 розташована земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0026, власником якої є відповідач ОСОБА_2

Суд першої інстанції при ухваленні рішення вищевказаним письмовим доказам дав неправильну оцінку, що вбачається з наступного.

Відповідно до п. 1 Порядку ведення державного лісового кадастру та обліку лісів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.06.2007 року № 848, Державний лісовий кадастр та облік лісів ведеться Державним агентством лісових ресурсів України за єдиною для усіх лісів системою за рахунок коштів державного бюджету з метою забезпечення ефективної організації охорони і захисту лісів, їх раціонального використання та відтворення, здійснення постійного контролю за якісними і кількісними змінами в лісовому фонді України.

Українське Державне проектне лісовпорядне виробниче об»єднання «Укрдержліспроект» засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 року за №119 та належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.

Відповідно до п. 3.2.8 статуту ВО «Укрдержліспроект», окрім інших його функцій, забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо-геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.

Пунктом 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України визначено, що до одержання в установленому порядку державними лісогосподарськими підприємствами державних актів на право постійного користування земельними лісовими ділянками, документами, що підтверджують це право на раніше надані землі, є планово-картографічні матеріали лісовпорядкування.

Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерального дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо регламентуються галузевими нормативними документами. Зокрема, за змістом п.1.1. Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Державним комітетом СРСР по лісовому господарству 11 грудня 1986 року, планшети лісовпорядкувальні належать до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції регламентує процедуру їх виготовлення.

Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 розділу УІІІ «Прикінцеві положення» Лісового кодексу України.

Тобто, право користування спірною земельною ділянкою посвідчується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування ДП «Іванківське лісове господарство», що відповідає правовому висновку Верховного Суду України, висловленому у справах № 6-224цс14 від 21.01.2015 року та № 6-50цс15 від 01.07.2015 року.

Таким чином інформація, надана ВО «Укрдержліспроект» щодо накладення спірної земельної ділянки на землі Оранського лісництва ДП «Іванківське лісове господарство» з доданим викопіюванням з публічної кадастрової карти, є допустимим доказом в розумінні ст. 59 ЦПК України, оскільки надана уповноваженим суб»єктом, який безпосередньо володіє необхідними знаннями та технічними можливостями для обробки інформації з державних лісового та земельного кадастрів.

Крім того, апеляційним судом було задоволено клопотання прокурора та долучено до матеріалів справи копію висновку експерта №15/17 за результатами проведення судової земельно-технічної та оціночно-земельної експертизи від 14.08.2017 року (а.с.122-174), відповідно до якого земельна ділянка з кадастровим номером :01:001:0026 (частковою площею 0,1812 га) частково розташована в межах земель, що перебувають у постійному користуванні ДП «Іванківський лісгосп», що підтверджує факт накладення земельної ділянки, належної на праві власності відповідачу ОСОБА_2, на землі, що перебувають у користуванні ДП «Іванківське лісове господарство».

Відповідно до ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно зі статтею 3 Земельного кодексу України земельні відносини, які виникають при використанні лісів, регулюються також нормативно-правовими актами про ліси, якщо вони не суперечать Земельному кодексу України.

Водночас у пункті 2 статті 5 Лісового кодексу України передбачено, що правовий режим земель лісогосподарського призначення визначається нормами земельного законодавства.

Відтак застосування норм земельного і лісового законодавства при визначенні правового режиму земель лісогосподарського призначення повинно базуватись на пріоритетності норм земельного законодавства перед нормами лісового законодавства, а не навпаки.

Оскільки земельна ділянка й права на неї на землях лісогосподарського призначення є об»єктом земельних правовідносин, то суб»єктний склад і зміст таких правовідносин повинні визначатися згідно з нормами земельного законодавства в поєднанні з нормами лісового законодавства в частині використання та охорони лісового фонду.

Порядок вилучення земельних ділянок врегульовано статтею 149 ЗК України, відповідно до якої земельні ділянки, надані в постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Відповідно до статті 21 Закону України «Про місцеві державні адміністрації», статті 149 ЗК України до повноважень районних державних адміністрацій віднесено, у тому числі, вилучення земельних ділянок державної власності, які перебувають у постійному користуванні, в межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб.

З матеріалів справи вбачається, що ДП «Іванківський лісгосп», як землекористувач, погодження на вилучення спірної земельної ділянки для передачі її у власність відповідачу сільській раді не надавало.

Крім того, суд першої інстанції, розглядаючи справу, не звернув уваги і на той факт, що при передачі спірної земельної ділянки у власність ОСОБА_2 відбулася зміна цільового призначення земельної ділянки із земель лісогосподарського призначення на землі житлової та громадської забудови.

Разом з тим, відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 20 ЗК України віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земель, зайнятих лісами, проводиться з урахуванням висновків органів виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Зміна цільового призначення спірної земельної ділянки відбулась із порушенням вимог вищенаведених правових норм без отримання згоди на вилучення земельної ділянки у постійного користувача та без отримання висновку органу виконавчої влади з питань охорони навколишнього природного середовища та лісового господарства.

Відповідно до ст. 21 ЗК України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для визнання недійсними рішень органів державної влади та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам, відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною.

Оскільки наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджується той факт, що передача у власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,20 га з кадастровим номером :01:001:0026 відбулась з порушенням встановленого діючим законодавством порядку вилучення земельних ділянок та зміни цільового призначення земель, наслідком чого стало порушення прав держави, обґрунтованими є вимоги позивача про визнання недійсним та скасування рішення 48 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-48/469 від 22.10.2010 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність ОСОБА_2 спірної земельної ділянки та визнання недійсним виданого на підставі вищевказаного рішення державного акту серії ЯЙ №331084.

Обгрунтованою та такою, що підлягає до задоволення є і вимога позивача про витребування від відповідача на користь держави в особі ДП «Іванківське лісове господарство» земельної ділянки, оскільки ОСОБА_2 є набувачем земельної ділянки, яку отримав від держави безоплатно, тому, зважаючи на доведеність факту незаконного набуття ним цієї ділянки у власність та на підставі ст. 387 ЦК України, порушене право держави підлягає відновленню шляхом повернення цієї ділянки у її власність з витребуванням від набувача.

При цьому слід також зазначити, що ОСОБА_2, в силу зовнішніх, об»єктивних, явних і видимих, характерних для лісу (стаття 1 Лісового кодексу України) природних ознак (наявності лісової (деревної) рослинності) спірної земельної ділянки знав або, проявивши розумну обачність, міг знати про те, що ліс і ділянка вибули з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів.

Крім того, витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_2 на користь держави відповідає критерію законності: витребування з його власності земельної ділянки здійснюється на підставі норм ст. 153 Земельного кодексу України, ст. 387 Цивільного кодексу України у зв»язку із виявленням порушень вимог Лісового кодексу України та Земельного кодексу України, які відповідають вимогам доступності, чіткості, передбачуваності; офіційні тексти зазначених нормативно-правових актів в актуальному стані є публічними та загальнодоступними.

Також варто зауважити, що Стокгольмська Декларація, прийнята у 1972 році на Конференції Організації Об»єднаних Націй з навколишнього довкілля сформулювала принцип про те, що «Людина [повинна мати] має основне право на свободу, рівність і сприятливі умови життя в довкіллі, якість якого дозволяє вести гідне і процвітаюче життя, вона несе головну відповідальність за охорону і поліпшення довкілля на благо нинішнього і майбутніх поколінь». «Збереження і покращення якості оточуючого людину середовища є важливою проблемою, яка впливає на добробут народів та економічний розвиток усіх держав світу; це вираз волі народів усього світу і обов»язок урядів усіх держав».

Орхуська Конвенція про доступ до інформації, участь громадськості в процесі прийняття рішень та доступ до правосуддя з питань, що стосуються довкілля, була погоджена Європейською економічною комісією ООН у 1998 році. Конвенція ратифікована у 40 країнах та Євросоюзом. Цей міжнародний договір визнає право «кожної людини нинішнього та прийдешніх поколінь на життя в навколишньому середовищі, сприятливому для її здоров»я та добробуту».

Європейська конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950) не містить екологічних прав. Але рішення Європейського суду формують судову практику, відповідно до якої визнається, що забруднення навколишнього середовища є причиною порушення основних прав громадян, як право на життя, на повагу до приватного та сімейного життя.

Так, у рішенні Європейського Суду з прав людини від 27.11.2007 року у справі «Хаммер проти Бельгії» суд вирішив, що не зважаючи на той факт, що навколишнє середовище прямо не захищене в Конвенції, проте саме по собі воно є цінністю, в якій як суспільство, так і державні органи мають живий інтерес. Економічні міркування і навіть право на власність, не мають виходити на перший план у питаннях охорони навколишнього середовища, зокрема, коли ця сфера законодавчо регулюється державою. Таким чином, державні органи зобов»язані діяти з метою захисту навколишнього середовища.

Оскільки ліси є невід»ємним елементом екосистеми, незаконне відчуження земель лісового фонду призводить до порушення прав усіх громадян на безпечне довкілля.

За таких обставин у справі, яка переглядається, «суспільним», «публічним» інтересом звернення першого заступника прокурора Київської області до суду з вимогою витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_2 є задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно важливого та соціально значущого питання зміни цільового призначення земель лісового фонду та безоплатної передачі у власність громадянам земельних ділянок і лісів із державної та комунальної власності, а також захист суспільних інтересів загалом, права власності на землю Українського народу, лісів національного багатства України та лісів як джерела задоволення потреб суспільства в лісових ресурсах. «Суспільний», «публічний» інтерес полягає у відновленні правового порядку в частині визначення меж компетенції органів державної влади та місцевого самоврядування, відновленні становища, яке існувало до порушення права власності Українського народу на землю та ліси, захист такого права шляхом повернення в державну власність землі та лісів, що незаконно вибули з такої власності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 16.12.2015 року у справі №6-2510цс15, яка згідно вимог ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Враховуючи викладене, зважаючи на те, що висновки суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог не відповідають обставинам справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора та скасування рішення суду про відмову в позові з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Згідно п. 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року за №10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат згідно з правилами, передбаченими статтею 88 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позовні вимоги прокурора підлягають задоволенню, а ним по справі понесені судові витрати по сплаті судового збору на загальну суму 12 897,78 грн., що підтверджується документально (а.с.24, 98), ці витрати підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача в рівних частинах, по 6 448 грн. 89 коп. з кожного.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області - задовольнити.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 22 травня 2017 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов Керівника Броварської місцевої прокуратури задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення 48 сесії 5 скликання Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області № У-48/469 від 22.10.2010 року про затвердження проекту землеустрою та передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,20 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд за адресою: Київська область, Іванківський район, село Лапутьки, вулиця Річкова, 23.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЙ № 331084, виданий 29.12.2012 року на ім»я ОСОБА_2, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 05560 від 29.12.2012 року.

Витребувати з незаконного володіння ОСОБА_2 на користь держави в особі ДП «Іванківське лісове господарство» земельну ділянку площею 0,2 га з кадастровим № :01:001:0026, нормативно-грошова оцінка якої становить 196 120 грн.

Стягнути з Горностайпільської сільської ради Іванківського району Київської області та ОСОБА_2 на користь прокуратури Київської області понесені по справі судові витрати в розмірі 12 897 грн. 78 коп., по 6 448 грн. 89 коп. з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: