Справа № 450/2249/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Данилів Є.О.
Провадження № 22-ц/783/3994/17 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Ю. Р.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2017 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Мікуш Ю.Р.,

суддів: Павлишина О.Ф., Приколоти Т.І.

секретар Бохонко Е.Р.

З участю: представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ТзОВ «Зерцало» про стягнення невиплаченої заробітної плати,-

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_3 В апеляційній скарзі зазначає, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права є незаконним та необгрунтованим. Звертає увагу, що судом не враховано заяву про уточнення позовних вимог подану 16 грудня 2016 року про зміну предмета позовних вимог, а саме стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у зв'язку з затримкою видачі трудової книжки. Крім цього, не дано оцінку надісланим на адресу відповідачам заявам про звільнення від 30.03.2015 року та від 30.11.2016 року, а також відомостям з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків №10108 від 14.12.2015 року де у графі «дата звільнення з роботи зазначено» що ОСОБА_3 звільнена з роботи 01.06.2014 року. Враховуючи те, що фактичне припинення трудової діяльності саме з 01.06.2014 року визнається відповідачем , а тому не потребує доказування. Стверджує, що посилання суду на відсутність запису в трудовій книжці не може слугувати доказом перебування працівника у трудових відносинах. Звертає увагу на вимоги ст.38 КЗпПУ де зазначено, що трудовий договір з працівником, який доглядає дитину інваліда має бути розірваний у строк, про який просить працівник. Враховуючи те, що на її вихованні перебуває дитина-інвалід першої групи вона мала право на звільнення на підставі заяви від 30.03.2015 року та проведення розрахунку при звільненні, а також на отримання трудової книжки. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши пояснення представника відповідача на заперечення доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Матеріалами справи та судом встановлено, що позивачка ОСОБА_3 з 01.03.2013 року працювала у ТзОВ «Зерцало» на посаді політурника по строковому трудовому договору, куди прийнята згідно наказу №7 від 01.03.2013 року.

У ТзОВ запроваджено підсумований облік робочого часу з тим, щоб тривалість робочого часу за обліковий період не перевищувала нормального числа робочих годин.

Відповідно до довідки №23 від 31.01.2017 року працівник-політурник ОСОБА_3 відсутня на робочому місці з 01.06.2014 року, доказів виконаної роботи позивачкою не надано.

Згідно довідки про доходи від 06.12.2016 року виплата заробітної плати за період з січня 2014 року по червень 2014 року виплачувалася позивачу ОСОБА_3 щомісячно.

Із змісту позовної заяви ОСОБА_3 від 05.09.2015 року вбачається, що остання 30 березня 2015 року поштовим відправленням подала заяву про звільнення з посади за угодою сторін ( п.1 ст.36 КЗпП України), оскільки вона доглядає за дитиною - інвалідом першої групи, просила провести з нею розрахунок по всіх належних їй сумах та повернути їй трудову книжку. (а.с.39). Так як відповідь на заяву не отримала, тому просила стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в період з 01 травня 2014 року по 31 серпня 2015 року в сумі 19 200, 00 грн.

В подальшому позивачка 21 грудня 2016 року уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з ТзОВ «Зерцало» на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 50 649 грн. та судові витрати за затримку трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу відповідно до ст. 235 ч.5 КЗпП України.

Позивачка ОСОБА_3уточнила у позовній заяві, що 30 листопада 2015 року вона вдруге написала заяву до ТзОВ «Зерцало» про звільнення з роботи та надіслала рекомендованим листом. ( а.с. 86).

За приписами статті 36 ч.1 КЗпП України підставами припинення трудового договору є угода сторін.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 надіслала заяви про звільнення її з роботи за вищевказаною статтею, однак зазначене питання не узгоджене із керівництвом. Наказу про звільнення з роботи останньої до цього часу не видано через неявку ОСОБА_3 на підприємство для вирішення питання звільнення підстави якого необхідно узгоджувати.

Відповідно до приписів трудового законодавства працівник вважається звільненим з роботи, коли з цього приводу є наказ по підприємству. Згідно пояснень представника відповідача такий наказ на підприємстві не постановлявся, записи у трудову книжку не внесені через неявку позивачки ОСОБА_3 для узгодження зазначеного питання.

Відтак, судом першої інстанції надано вірну оцінку зазначеним обставинам справи, та відмовлено в позові про стягнення коштів за затримку у видачі трудової книжки, так як умисної затримки трудової книжки адміністрацією підприємства позивачкою не доведено.

Відповідно до статті 60 ЦПК кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно ст.308 ЦПК Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що позивачкою не доведено затримку трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу, відтак доводи апеляційої скарги не спростовують висновків суду.

Підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України,- колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в і д х и л и т и .

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 01 лютого 2017 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді О.Ф.Павлишин

ОСОБА_4