йСправа № 304/1233/17 Провадження № 2-о/304/59/2017
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 жовтня 2017 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Ганько І.І., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту припинення повноважень згідно довіреності, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися з вищевказаною заявою до суду мотивуючи її тим, що приватним нотаріусом Ужгородського міського нотаріального округу ОСОБА_3 посвідчено довіреність від 12 липня 2016 року № НВХ 110093, зареєстровану у реєстрі за №3314, згідно якої ОСОБА_2 доручила ОСОБА_4 вчинення від її імені юридичних дій, в тому числі право на участь та голосування на загальних зборах учасників ТОВ «Перечинський «Стеатит». Разом з цим, користуючись правом, передбаченим ч. 2 ст. 58 Закону України «Про господарські товариства» та п. 6.4. статуту ТОВ «Перечинський «Стеатит», ОСОБА_2 як учасник вказаного товариства повідомленням від 24 серпня 2016 року, у звязку з недовірою до її колишнього представника ОСОБА_4, письмово сповістила інших учасників про зміну (відкликання) вказаного представника уповноваженого нею для участі у всіх загальних зборах товариства, а також зазначила, що з моменту такого повідомлення свої інтереси буде представляти самостійно, а всі дії ОСОБА_4 по участі та голосуванні на загальних зборах товариства від її імені ніякої юридичної сили не мають і є такими, що вчинені проти її волі. Оскільки ОСОБА_2 бажає особисто брати участь у загальних зборах учасників ТОВ «Перечинський «Стеатит», без участі представника за попередньо виданими довіреностями, та відповідно особисто засвідчувати своє волевиявлення, тому просять на підставі ст. 256 ЦПК України заяву задовольнити.

Згідно з п. 1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п.5 ч. 2 цієї статті суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов'язаний з'ясувати питання про підсудність та юрисдикційність.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як розяснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 червня 2009 року вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

Статтею 16 ЦПК України визначено, що не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 1 Господарського процесуального кодексу України (далі ГПК України) юридичні особи та фізичні особи суб'єкти підприємницької діяльності звертаються за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ.

Так, відповідно до статті 12 цього Кодексу господарським судам, зокрема, підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов'язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, правами та обов'язками учасників (засновників, акціонерів, членів) такої особи, крім трудових спорів.

Крім того, згідно вимог ст. 167 Господарського кодексу України (далі ГК України) корпоративні права це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами. Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Тобто, незалежно від суб'єктного складу, якщо учасник (акціонер) господарського товариства обґрунтовує відповідні позовні вимоги порушенням його корпоративних прав, то такий спір підвідомчий господарським судам.

Як розяснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 «Про практику розгляду судами корпоративних спорів» від 24 жовтня 2008 року, при визначенні підвідомчості (підсудності) справ цієї категорії судам необхідно керуватися поняттям корпоративних прав, визначеним частиною першою статті 167 ГК, згідно з якою корпоративними є права особи, частка якої визначається у статутному фонді (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Таким чином, суддя приходить до висновку, що справи у відповідних спорах щодо корпоративних прав учасників відносяться до підсудності господарського суду, і за вказаних обставин заява ОСОБА_1 та ОСОБА_2 може бути розглянута виключно в порядку господарського судочинства.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 15, 16, п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України, суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про встановлення юридичного факту припинення повноважень згідно довіреності у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Закарпатської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в пятиденний строк з дня проголошення ухвали. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_5