Справа № 308/6415/17
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.10.2017 м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Світлик О.М.,

при секретарі судового засідання Гайданці Г.В.,

з участю позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгороді цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи її тим, що 02.02.2002 року між нею та відповідачем було укладено шлюбу, від якого у них з відповідачем є спільні діти син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стверджує, що спільне життя у них з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обовязки з ведення спільного господарства. Кожен з них має протилежні погляди на шлюб, сімю, відповідач нехтує сімейними цінностями, з його ініціативи постійно виникають сварки, свідком яких нерідко стають і діти.

Зазначає, що на даний момент спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим і втратило будь-якого сенсу на його продовження. Спору між нею та відповідачем про розподіл спільного майна немає. Просить суд не вживати заходів для примирення подружжя, оскільки неприязні стосунки між нею та відповідачем тривають вже досить тривалий час і перспектив на примирення не вбачається.

Крім того, позивач вказує, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально їй та дітям взагалі не допомагає, участі у їх вихованні не приймає, внаслідок чого вона не має можливості сама утримувати їхніх дітей.

Також зазначає, що між нею та відповідачем на момент предявлення цього позову не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання їхніх дітей.

За твердженням позивача відповідач тривалий час перебуває на заробітках закордоном в Словацькій Республіці, має нерегулярний, мінливий дохід, який в досить значній частині становили доходи від неофіційних джерел. Також зауважує, що відповідач не має іншої родини та інших неповнолітніх чи малолітніх дітей, не має на утриманні інших осіб, зокрема батьків чи осіб, які потребують обовязкового утримання з його боку.

З посиланням на викладене позивач просила суд розірвати між нею та відповідачем шлюб, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей у твердій грошовій сумі у розмірі 2000,00 грн. на кожну дитину щомісячно.

У судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги в частині розміру аліментів, які просить стягнути з відповідача на утримання дітей, до 1000,00 грн., що судом враховано в силу положень ч. 2 ст. 31 ЦПК України, згідно з якою крім прав та обовязків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог.

Відповідач не заперечував у судовому засіданні щодо розірвання шлюбу та визнав зменшені позовні вимоги про стягнення аліментів у сумі 1000,00 грн.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам чинного законодавства, інтересам сторін по справі, в свою чергу, не суперечить правам та інтересам інших осіб.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи, 02.02.2002 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Грешко) В.О. укладено шлюб, який зареєстровано у виконавчому комітеті Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 02, що стверджується свідоцтвом про одруження серії І-ФМ № 038946, виданим 02.02.2002 року.

Згідно з даними свідоцтва про народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, серії 1-ФМ № 142675, виданим виконкомом Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 14.02.2003 року, та свідоцтва про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, серії 1-ФМ № 140248, виданим виконавчим комітетом Часлівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 16.10.2009 року, їхнім батьком значиться відповідач ОСОБА_2, а матірю позивач ОСОБА_1

Довідкою про склад сімї від 03.07.2017 року за № 182, що видана виконкомом Часлівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області позивачу ОСОБА_1, мешканці с. Часлівці, вул. Сентмігалі, 68, стверджується, що з нею зареєстровані та проживають син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 та чоловік ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 (зареєстрований, тимчасово не проживає).

За приписами ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя. Релігійний обряд шлюбу не є підставою для виникнення у жінки та чоловіка прав та обовязків подружжя, крім випадків, коли релігійний обряд шлюбу відбувся до створення або відновлення органів державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 24, ст. 25 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі, жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

З даної норми слідує, що кожен із подружжя має право на припинення шлюбних відносин і таке право не залежить від бажань іншого з подружжя.

За правилами ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу згідно з якою позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ст. 112 СК України під час розгляду справи про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що сторони втратили почуття поваги, довіри та любові один до одного. Про це свідчать ті обставини, що позивач і відповідач сімейних стосунків тривалий час не підтримують, позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач у судовому засіданні проти розірвання шлюбу не заперечив.

Враховуючи наведене, зясувавши фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову, суд вважає, що примирення та подальше подружнє життя сторін є неможливим, сімя розпалася остаточно, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу може суперечити інтересам сторін, а також їх дітей, що має істотне значення, а тому на підставі ст. 105 СК України шлюб підлягає розірванню.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XІІ) дитина, з огляду на її фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до так і після народження.

Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вирішуючи питання про розмір аліментів, які необхідно стягувати з відповідача, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч. 1 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

За ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення.

При визначенні розміру аліментів суд також враховує вимоги щодо мінімального розміру аліментів, який не може бути менший ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що передбачено ч. 2 ст. 182 СК України.

Як встановлено у судовому засіданні та сторонами не оспорюється, відповідач на час розгляду справи офіційно не працює та постійного (сталого) доходу не має.

При визначенні розміру аліментів суд враховує майновий стан позивача, яка веде догляд за неповнолітніми дітьми, майновий стан відповідача, який є особою працездатного віку, відсутність у нього постійного місця праці, де заробіток його носить нерегулярний (мінливий) характер, а також відсутність у відповідача інших утриманців та аліментних зобовязань, визнання повністю останнім позову у частині зменшених позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, а також беручи до уваги рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, суд приходить до висновку, що в силу вимог ст. 180 СК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача аліменти на утримання їхніх неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття.

Беручи до уваги, що згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» установлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 травня 2017 року 1777 грн., з 1 грудня 1860 грн., така сума аліментів, на думку суду, повинна забезпечити дітей хоча б найнеобхіднішим.

При цьому суд зазначає, що сторони не позбавлені права в подальшому, відповідно до положень ст. 192 СК України, ставити питання про зміну розміру аліментів.

За правилами ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць (п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів (п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір»).

Виходячи з наведеного, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сплачений нею судовий збір у сумі 640,00 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та судовий збір у сумі 640,00 грн. в дохід держави за вимогу про стягнення аліментів.

На підставі ч. 3 ст. 209 та ч. 1 ст. 218 ЦПК України 17.10.2017 року було проголошено вступну та резолютивну частини рішення. Повний текст рішення складено та підписано 19.10.2017 року.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 158, 209, 212-215, 223, 294, 296, 367 ЦПК України, ст. ст. 105, 110, 112, 115, 141, 180-182, 184, 191 СК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити повністю.

Шлюб, зареєстрований 02.02.2002 року у виконавчому комітеті Коритнянської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області за актовим записом № 02 між ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище Грешко) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_7 розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_1), мешканця ІНФОРМАЦІЯ_8, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 (РНОКПП НОМЕР_2), мешканки ІНФОРМАЦІЯ_8, аліменти на утримання неповнолітніх дітей сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень 00 коп. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 05.07.2017 року і до досягнення ними повноліття.

Допустити негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_7 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6 на користь держави 640 (шістсот сорок) гривень 00 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили у відповідності до ч. 2 ст. 115 СК України надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом згідно з ч. 4 ст. 115 СК України є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Головуюча О.М. Світлик