АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 526/138/17 Номер провадження 22-ц/786/2129/17Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2017 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого - судді Пилипчук Л.І.,

суддів Дряниці Ю.В., Кривчун Т.О.,

секретар Філоненко О.В.,

за участю позивача ОСОБА_2, його представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, адвоката ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_6, його представника - адвоката ОСОБА_7, представника Веприцької сільської ради ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6 та Веприцької сільської ради Гадяцького району

на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Веприцької сільської ради Гадяцького району Полтавської області, ОСОБА_6 про визнання недійсним рішення Веприцької сільської ради та усунення перешкод у користуванні землями загального користування,

в с т а н о в и л а :

У січні 2017 року ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаним позовом. Посилався на те, що є власником домоволодіння по провулку Травневому,14 у с.Веприк Гадяцького району, до якого був наявний підїзд через земельну ділянку орієнтовною площею 0,02 га, що відноситься до земель загального користування та комунальною власністю. Відповідач ОСОБА_9, який є власником сусіднього домоволодіння по пров. Травневому,12 у с.Веприк, став чинити йому перешкоди у користуванні вказаним проїздом, встановивши влітку 2015 року паркан. Рішенням 16 сесії Веприцької сільської ради сьомого скликання від 23.12.2016 року відповідачу надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою для послідуючої передачі вказаної земельної ділянки у приватну власність. Вважає дії відповідачів такими, що суперечать чинному законодавству та перешкоджають йому в користуванні землею загального користування. Тому просив визнати недійсним рішення Веприцької сільської ради від 23.12.2016 року та зобовязати ОСОБА_6 не чинити перешкоди в користуванні землями загального користування і демонтувати самовільно встановлений паркан по провулку Травневому між домоволодіннями №12 і №14 у с.Веприк Гадяцького району.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року позовну заяву ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним рішення шістнадцятої сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради від 23 грудня 2016 року «Про надання дозволу ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд орієнтовною площею 0,02 га та передачу її в безоплатну приватну власність».

Зобовязано ОСОБА_6 демонтувати самовільно встановлений ним паркан та огорожу по провулку Токарному,12 в с.Веприк Гадяцького району та звільнити земельну ділянку загального користування для проїзду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9, посилаючись на неповне зясування фактичних обставин, невідповідність висновків суду фактичним обставинам, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати в частині зобовязання демонтувати самовільно встановлений паркан та огорожу про провулку Травневому,12 у с.Веприк Гадяцького району і звільнити земельну ділянку загального користування для проїзду та виключити з мотивувальної частини посилання на те, що спірна земельна ділянка є проїздом.

Вважає, що суд вийшов за межі позовних вимог, зобовязавши, крім, демонтувати, паркан і огорожу, звільнити земельну ділянку загального користування.

Заперечує висновок суду, що спірна земельна ділянка є проїздом, оскільки відсутні докази, які б підтверджували таку обставину.

Зазначає про неврахування судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_11, які є членами комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Веприцької сільської ради, та які підтвердили про розгляд заяви і надання позитивного висновку на вирішення сесії про надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки і передачу її безоплатно у власність.

Веприцька сільська рада у своїй апеляційній скарзі посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та порушення судом норм процесуального права. Просить скасувати рішення в частині зобовязання ОСОБА_6 демонтувати самовільно встановлений ним паркан та огорожу по пров.Травневому,12 у с.Веприк Гадяцького району та звільнити земельну ділянку загального користування для проїзду.

Також просить змінити рішення та виключити з мотивувальної частини оскаржуваного рішення посилання на те, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,02 га в с.Веприк Гадяцького району по вул.Травневій, 12 є проїздом, а також, що комісія з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища не приймала рішення по заяві ОСОБА_6 про надання останньому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо вказаної земельної ділянки.

Посилається на відсутність доказів того, що спірна земельна ділянка є проїздом та дорогою загального користування.

Вважає, що рішення місцевого суду в частині визнання недійсним рішення сільської ради підлягає скасуванню, а провадження по справі в цій частині - закриттю, оскільки повинно розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін та їх представників, перевіривши доводи апеляційної карги, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 10 лютого 2012 року ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок площею 0,2500 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( кадастровий номер :01:004:0261) і площею 0,0709 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :01:004:0262), що знаходяться по провулку Першотравневому,14 у с. Веприк Гадяцького району /а.с. 6-14/

Відповідачу ОСОБА_6 належить на праві власності згідно договорів купівлі-продажу від 06.06.2014 року житловий будинок з господарчими будівлями та земельні ділянки площею 0,09 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд ( кадастровий №:01:004:0331) та площею 0,0408 га для ведення особистого селянського господарства ( кадастровий номер :01:004:0333) по пров. Першотравневому,12 у с.Веприк Гадяцького району. /а.с.62-85/

Рішенням Веприцької сільської ради від 5 лютого 2016 року перейменовано провулок Першотравневий на провулок Травневий. /а.с. 30/

Між вказаними домоволодіннями знаходиться спірна земельна ділянка, яка використовувалася сторонами для проїзду.

Влітку 2015 року відповідач встановив паркан, закривши вказаний проїзд, внаслідок чого виник спір та ОСОБА_2 звернувся до сільської ради зі скаргою на дії ОСОБА_6

Комісія з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Веприцької сільської ради у присутності сторін 03.07.2015 року провела обстеження спірної земельної ділянки та виявила незаконне загородження дороги ОСОБА_9 , у звязку з чим зобовязала останнього прибрати огорожу та звільнити проїзд . /а.с.25,26 /

Рішенням пятдесят девятої позачергової сесії шостого скликання Веприцької сільської ради від 10 липня 2015 року залишено дорогу по провулку Першотравневому в землях комунальної власності Веприцької сільської ради. Зобовязано ОСОБА_6 прибрати огорожу та звільнити дорогу для проїзду. /а.с. 28/

Рішенням другої сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради від 10 грудня 2015 року зобовязано ОСОБА_6 виконати вказане рішення від 10.07.2015 року та прибрати огорожу і звільнити місце для проїзду. /а.с. 29/

22.11.2016 року ОСОБА_9 звернувся до Веприцької сільської ради із заявою про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. /а.с.129 т.1/

25.11.2016 року ОСОБА_2 подав звернення до Веприцької сільської ради про надання йому першочергового права на приватизацію дороги, яка межує з його домогосподарством. /а.с.132 т.1/

Рішенням шістнадцятої сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради від 23 грудня 2016 року надано дозвіл ОСОБА_6 на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд орієнтовною площею 0,02 га, яка розташована в с. Веприк Гадяцького району, пров. Травневий, 12. /а.с. 94/

Задовольняючи позов та визнаючи недійсним останнє рішення сільської ради, місцевий суд виходив з того, що спірна земельна ділянка відноситься до земель загального користування, так як є проїздом, і відповідно до п. «а» ч.4 ст.83 ЗК України не може бути передана у власність ОСОБА_6, а саме рішення прийнято з порушенням процедури, визначеної Законом України «Про місцеве самоврядування» та Регламентом сесії Веприцької сільської ради. Задовольняючи вимоги позивача щодо зобовязання відповідача знести огорожу та паркан по провулку Травневому,12 в с.Веприк Гадяцького району і звільнити земельну ділянку загального користування для проїзду, суд виходив з того, що є чинними рішення Веприцької сільської ради від 10.07.2015 та 10.12.2015 року про зобовязання відповідача прибрати огорожу та звільнити місце для проїзду, а позовні вимоги відповідають способу захисту прав власності в розумінні приписів ст.ст.16, 391 ЦК України.

Колегія суддів з такими висновками суду першої інстанції не погоджується, враховуючи наступне.

Відповідно до закріпленого ст.10 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу. в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Не допускається обєднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом (стаття 16 ЦПК України).

Згідно ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи ( причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть учать у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( абз.1ч.1, ч.ч.2.3,4 ст.60 ЦПК України).

Місцевий суд в повній мірі викладених норм процесуального закону не дотримався.

Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що 21.04.2017 року до районного суду надійшло клопотання Веприцької сільської ради щодо закриття провадження у справі в частині визнання недійсним рішення сесії Веприцької сільської ради від 23.12.2016 про надання дозволу ОСОБА_12 на виготовлення технічної документації із землеустрою, у звязку з тим, що позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. /а.с.123-126 т.1/

Однак місцевий суд в порушення вимог ст.ст.168, 208, 209 ЦПК України заявлене клопотання у судовому засіданні не вирішив.

Між тим, позовна вимога щодо визнання недійсним рішення сільської ради про надання дозволу ОСОБА_6 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарчих будівель і споруд не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За правилами частини першої статті 123 ЗК надання земельних ділянок комунальної власності у користування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у випадках, передбачених законом, або на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). При цьому розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, передбачених статтею 122 цього Кодексу.

Отже, в даних правовідносинах сільська рада виступає як субєкт владних повноважень, а тому заявлений спір підпадає під юрисдикцію адміністративного суду.

Суд першої інстанції помилково на викладене уваги не звернув та розглянув позовні вимоги в порядку цивільного судочинства, при цьому в порушення принципу диспозитивності, послався на інші підстави визнання недійсним рішення сільської ради, а саме порушення процедури прийняття рішення, про які позивач у позові не заявляв.

Щодо рішення місцевого суду в частині задоволення позову про усунення перешкод в користуванні землями загального користування та зобовязання ОСОБА_6 демонтувати самовільно встановлений ним паркан та огорожу по провулку Травневому,12 в с.Веприк Гадяцького району, звільнити земельну ділянку загального користування для проїзду, то колегія суддів вважає, що зазначені позовні вимоги є недоведеними та в їх задоволенні необхідно відмовити, враховуючи наступне.

Стаття 19 ЗК України визначає категорії земель України за основним цільовим призначенням, зокрема, пунктом «б» вказаної статті передбачено таку категорію земель, як землі житлової та громадської забудови.

Згідно ст.38 ЗК України до земель житлової та громадської забудови належать земельні ділянки в межах населених пунктів, які використовуються для розміщення житлової забудови, громадських будівель і споруд, інших обєктів загального користування.

Використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням будівельних норм, державних стандартів і норм ( стаття 39 ЗК).

Відповідно до ч.4 ст.83 ЗК України до земель комунальної власності, які не можуть передаватися у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів ( майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Суд першої інстанції вважав доведеним, що спірна земельна ділянка є проїздом та належить до земель загального користування, які відповідно до ч.4 ст.83 ЗК України не може передаватися у власність.

Такий висновок місцевого суду ґрунтувався на поясненнях свідків, рішеннях постійної комісії з питань регулювання земельних відносин та охорони навколишнього середовища Веприцької сільської ради та рішень сесії сільської ради, в яких за результатами розгляду звернень ОСОБА_2 щодо спірної ділянки зазначено її як проїздом.

Колегія суддів з такими висновками не погоджується, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу того, що спірна земельна ділянка має статус земельної ділянки загального користування в розумінні норми ч.4 ст.83 ЗК, а саме як проїзд загального користування.

Показання свідків, на які послався суд першої інстанції, не можуть бути визнані належними та достатніми доказами вказаної обставини, оскільки визначення статусу земельної ділянки як земель загального користування має базуватися на письмових доказах, зокрема на офіційних документах, які б вказували про виділення органом місцевого самоврядування вказаної ділянки під таке використання. Твердження позивача та свідків про наявність проїзду, як дороги загального користування, ґрунтується на власній оцінці тих обставин, що між домоволодіннями сторін існує вільна земельна ділянка, яка використовувалася сусідами довільно, в тому числі і для проїзду.

Як убачається з проекту планування і забудови с.Веприк за 1966 рік, землі по провулку Першотравневому (нова назва - Травневий) поділені на окремі земельні ділянки для забудови без позначення дороги (проїзду) між ділянками, на яких розташовані домоволодіння №12 та №14, що в даний час належать ОСОБА_2 та ОСОБА_13, тоді як інші вулиці і проїзди села мають відповідне позначення. /а.с.88 т.1, а.с.78 т.2/

Відповідно до інформації Веприцької сільської ради, викладеній у листі №02-67/273 від 27.04.2017 року, вказаний проект планування і забудови з 1966 року не змінювався, землі по провулку Трапвневому віднесені під житлову забудову. Рішень сесії сільської ради, виконавчого комітету або інших рішень, які б змінювали цільове використання землі по провулку Травневому,12, не встановлено, тому вказані землі залишаються під житловою забудовою. /а.с.131 т.1/

У Земельному кодексі України відсутнє правове визначення поняття «дорога, проїзд, шляхи».

Статтею 21 Закону України «Про дорожній рух» визначено, що автомобільна дорога, вулиця являє собою частину території, в тому числі в населеному пункті, призначену для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розміщеними на ній спорудами. Ці є ж нормою передбачено поняття доріг та вулиць місцевого значення. Відповідно до п.1.10 Правил дорожнього руху України автомобільна дорога, вулиця (дорога) частина території, в тому числі в населеному пункті, призначена для руху транспортних засобів і пішоходів, з усіма розташованими на ній спорудами (мостами, шляхопроводами, естакадами, надземними і підземними пішохідними переходами) та засобами організації дорожнього руху, і обмежена по ширині зовнішнім краєм тротуарів чи краєм смуги відводу. Цей термін включає також спеціально побудовані тимчасові дороги, крім довільно накатаних доріг (колій).

У державному акті серії ЯК №657470 про право власності на земельну ділянку площею 0,25га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, виданого 06.02.2012 року на імя ОСОБА_14, яка в послідуючому продала цю ділянку ОСОБА_2, в описі меж зазначено, що землі від «А» до «Б» є землями загального користування Веприцької сільської ради. Однак таке позначення не спростовує того факту, що ці землі не є проїздом в розумінні дороги (території земельної ділянки, призначеної для руху транспорту чи пішоходів), яка була б визначена відповідними планами забудови села чи рішеннями органу місцевого самоврядування.

Із фотографій, на яких зафіксовано розташування домоволодіння сторін, в тому числі спірної земельної ділянки вбачається, що земельна ділянка позивача має чіткі межі з улаштованим по лінії межі металевим парканом та не має вїзду зі сторони домоволодіння відповідача. Натомість вїзд влаштований з провулку Травневого. Твердження позивача, що при здійсненні будівництва він використовував спірну земельну ділянку, для проїзду будівельної техніки - не має юридичного значення щодо визначення правового статусу вказаної ділянки як проїзду в розумінні землі загального користування.

Межі земельної ділянки позивача вказують на те, вона передбачала один вїзд на територію домоволодіння, а саме з провулку Травневого ( основної сільської дороги). Із наданої позивачем схеми забудови належної йому земельної ділянки також вбачається, що його земельна ділянка з боку спірної земельної ділянки має суцільну огорожу, а земельна ділянка, про яку позивач вказує, як проїзд, має напрямок до сусідньої господарської будівлі./а.с.22 т.1/

Крім того, колегія суддів звертає увагу, що у матеріалах справи відсутні конкретні розміри та розташування спірної земельної ділянки та її межі у відношенні до земельних ділянок сторін, а також не надано доказів того, наскільки відповідач вийшов за межі своєї ділянки та яким чином перешкоджає позивачу у користуванні останнім своїм домоволодінням.

Районний суд, зобовязуючи ОСОБА_6 демонтувати самовільно встановлений ним паркан та огорожу по провулку Травневому,12 в с.Веприк, не звернув увагу на те, що позивач вимагав демонтувати паркан між домоволодіннями №12 і №14, тоді як паркани встановлені як позивачем, так і відповідачем. Невідповідність встановленого відповідачем паркану межам його земельної ділянки та порушення таким чином права позивача останнім не доведено.

Посилання суду першої інстанції на ст.391 ЦК України як на правову підставу задоволення позову є помилковим, оскільки згідно вказаної норми власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тоді як матеріали справи не містять доказів перешкод відповідача щодо користування позивачем своїм домоволодінням.

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні землею загального користування та закриттям провадження у справі в частині визнання недійними рішення сільської ради, оскільки вказана позовна вимога не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 309 п.п.2,4, ст.ст.314, 316, 317 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 та Веприцької сільської ради - задовольнити частково.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 червня 2017 року

скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні землями загального користування відмовити за недоведеністю.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_2 про визнання недійсним рішення шістнадцятої сесії сьомого скликання Веприцької сільської ради від 23.12.2016 року закрити.

Розяснити право звернення в суд в порядку адміністративного судочинства.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів шляхом подання касаці1йної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис) Л.І. Пилипчук

Судді (підписи) Ю.В. Дряниця

ОСОБА_15

З оригіналом згідно: ОСОБА_1