Провадження № 2/225/2084/2017
Справа №225/4705/17
Дзержинський міський суд Донецької області
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне та вмотивоване)

11 жовтня 2017 року м. Торецьк

Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Довженко О.В.,

за участю

секретаря судового засідання Панасенко Г.Ю.,

відповідача: ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

В вересні 2017 року позивач ОСОБА_2, звернулась до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 11.09.2017 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є донькою ОСОБА_1, про що свідчить свідоцтво про народження серії І-НО №106263 від 05.07.1999 року, видане виконкомом Новгородської селищної ради м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №46 (5).

Шлюб між матір'ю позивача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та батьком позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, був розірваний Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-НО №314736 від 27.06.2002 року, актовий запис №164 (а.с.4).

Після досягнення позивачем повноліття відповідач перестав сплачувати аліменти на утримання позивача.

Однак, на теперішній час позивачка є студенткою 2 курсу денного стоматологічного факультету ДНМУ ім.М. Горького, а отже працювати можливості не має, у звязку з чим потребує матеріальної допомоги. Мати позивача необхідну позивачеві матеріальну допомогу надати невзмозі, оскільки офіційно не працевлаштована. В свою чергу, батько позивача ОСОБА_1, є дієздатною працеспроможною особою, офіційно працевлаштований на ВП «Шахта Торецька» ДП «Торецьквугілля» в якості підземного прохідника, має стабільну заробітну плату, тобто, має матеріальну можливість надавати позивачеві допомогу.

Добровільно сплачувати позивачу аліменти на період навчання до досягнення нею 23 років батько відмовляється, що стало приводом для звернення позивача до суду із відповідним позовом.

Позивач до судового засідання не з`явилась, надала суду письмову заяву з проханням розглянути справу у її відсутність, наполягала на задоволенні позовних вимог.

Відповідач у судове засідання зявився, надав особисті пояснення з приводу позову, визнав позовні вимоги у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував.

У судовому засіданні 11.10.2017 року, до початку розгляду справи по суті, судом було задоволено письмове клопотання позивача від 05.10.2017 року, залучено до участі у справі в якості свідків, згідно зі ст.136 ЦПК України, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Свідок ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, суду пояснив, що доводиться позивачеві рідним дідусем по матері. Під присягою підтвердив той факт, що позивачка разом із матірю проживає у м.Донецьку, де і навчається на другому курси стоматологічного факультету Донецького національного медичного університету ім.М. Горького на денній формі навчання. Зазначив, що мати позивача з викладених в позові обставин матеріальної допомоги дочці надати не може, тоді як позивач, навчаючись на денному відділенні і, відповідно, не маючи можливості працювати, дуже потребує матеральної допомоги.

В свою чергу, свідок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, суду пояснила, що позивачеві доводиться рідною бабусею по матері. Підтвердила той факт, що онука проживає та начається на другому курси денного відділення стоматологічного факультету Донецького національного медичного університету ім.М.Горького. Зазначила, що матеріальне становище сімї тяжке, ані позивач, ані її мати на даний час не працюють, у звязку з чим онука дуже потребує матеральної допомоги. Баба з дідом (свідки у справі) є людьми похилого віку, отримують мізерну пенсію, з огляду на що, хоч і намагаються матеріально трохи допомагати дочці з онукою, проте, цієї допомоги позивачеві не вистачає.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши покази свідків з боку позивача, заслухавши особисті пояснення батька позивачки відповідача у справі, судом встановлено наступне:

згідно з ч.1 ст.199 Сімейного Кодексу України, якщо повнолітні дочка, син, продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати таку допомогу, право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

В свою чергу, відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, мати позивача та батько (відповідач у справі) перебували в зареєстрованому шлюбу, який було розірвано 27 червня 2002 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-НО №314736 від 27.06.2002 року, видане Відділом реєстрації актів громадського стану м.Дзержинська, актовий запис 164 (а.с.4).

Родинні звязки позивача із відповідачем в свою чергу підтверджені свідоцтвом про народження серії І-НО №106263 від 05.07.1999 року, що видане виконкомом Новгородської селищною радою м.Дзержинська Донецької області, актовий запис №46 (5).

Надані позивачем довідки №132 від 04.07.2017 року Донецького національного медичного університету ім.М. Горького, а також, договору №242-ст. про навчання за освітніми програмами вищої професійної освіти свідчать, що позивач є студенткою другого курсустоматологічного факультету зазначеного вишу. (а.с.6, 10-14).

З представленої позивачем довідки №4372 від 07.08.2017 року Адміністрації Київського району м.Донецька вбачається, що позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. До складу сім'ї входять: мати ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1; брат ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_7; сестра ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_8. (а.с.9).

В свою чергу, наявними в матеріалах справи довідками №6/1595 від 10.10.2017 року та №7/1599 від 10.10.2017 року підтерджено той факт, що відповідач ОСОБА_1, дійсно працює у ВО «Шахта «Торецька» ДП «Торецьквугілля» з 06.08.2013 року по теперішній час на посаді підземного прохідника V разряду, середньомісячна заробітна плата якого дорівнює 4992,51 грн.

Слід зазначити, що згідно зі ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд має враховувати стан здоровя та матеріальне становище позивача, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних членів сімї, батьків, дітей тощо.

Однак, доказів наявності правових підстав для зменшення суми аліментів відповідачем суду не представлено, у звязку з чим суд дійшов висновку щодо наявності у відповідача можливості з надання матеральної допомоги дочці (позивачеві) на період її навчання у вищому навчальному закладі в заявленому позивачем розмірі.

Більш того, суд зауважує на тому, що відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі, проти їх задоволення не заперечував. Наслідки визнання відповідачем позовних вимог судом розяснені, що згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, за наявності законних підстав, є приводом для задоволення позову.

При цьому, під час вирішення спору судом прийнято до уваги той факт, що відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», територія м.Донецьк Донецької області, де, як вбачається з матеріалів справи, проживає та навчається позивач, на даний час є тимчасово окупованою територією.

Згідно ж розпорядження Кабінету Міністрів від 7 листопада 2014р. №1085 зі змінами та доповненнями, м.Донецьк Донецької області віднесено до населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження через окупацію території незаконними збройними формуваннями, у зв'язку з чим всі документи, видані органами так званої «ДНР», у даному випадку представлені позивачем в якості доказів у справі довідки, є недійсними та юридичних наслідків на території України не створюють.

Разом з цим, суд зауважує на тому, що гуманітарні принципи ратифікованих Україною Женевських Конвенцій від 12.08.1949 року, в основі яких лежать принципи поваги до людської особистості у разі збройного конфлікту, що не має міжнародного характеру, підкреслюють необхідність ефективного захисту жертв таких конфліктів; ст.53 Конституції України встановлено право кожного на освіту, що забезпечується розгалуженою мережею закладів освіти, заснованих на різних формах власності, наукових установ, закладів післядипломної освіти, відкритим характером закладів освіти, створенням умов для вибору профілю навчання і виховання відповідно до здібностей, інтересів громадянина, різними формами навчання (очною, заочною, вечірньою, екстернатом, педагогічним патронажем); право на освіту проголошено у Загальній декларації прав людини, у Міжнародному пакті про громадянські та політичні права, в Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року.

Так, з аналізу зазначених правових актів вбачається, що документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою, як виняток, можуть братись до уваги та оцінюватись разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку, у тому числі у сукупності з показами свідків.

Аналогічні принципи містяться в «Намібійських висновках» та розвинуті в практиці Європейського суду з прав людини, яка являється джерелом права в Україні, зокрема, у справах проти Туреччини («Loizidou v. Turkey»), а також, Молдови і Росії («Mozer v. the Republic of Moldova and Russia»).

Отже, як вже зазначалось вище, свідками у справі та самим відповідачем викладені в позовній заяві факти, зокрема, щодо проживанн та навчання позивача у вищому навчальному закладі на тимчасово неконтрольованій українською владою території, були повністю підтверджені. Позовні вимоги відповідачем визнані у повному обсязі.

Зважаючи на наведене, врахування та надання правової оцінки представленим позивачем доказам, у тому числі документам, що видані на тимчасово неконтрольованій території України, разом із іншими доказами у справі в їх сукупності та взаємозвязку, у даному випадку є єдиним ефективним способом захисту порушеного права позивача.

Отже, з огляду на встановлені судом під час вирішення спору фактичні обставини справи, за результатами надання правової оцінки наявним у справі доказам, суд приходить до висновку щодо обґрунтуваності позовних вимог та, як наслідок, наявності правових підстав для їх задоволення.

У підсумку, згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, враховуючи задоволення позову у повному обсязі, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 640 грн. судового збору.

Керуючись «Намібійськими висновками», рішеннями Європейського суду з прав людини «Loizidou v. Turkey», а також, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», Женевськими Конвенціями від 12.08.1949 року, ст.53, п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, ст.ст.181-182, 199 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10,11,59-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити - повністю.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів щомісячно, починаючи з 11.09.2017 року до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в сумі 640 (шістсот сорок) грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд Донецької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя