Справа № 456/856/17
Провадження № 2/456/998/2017
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"12" жовтня 2017 р. Стрийський міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Яніва Н. М.

при секретарі - Сунак Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Стрий цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Стрийської міської ради третя особа об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Юлія» про визнання членом сім'ї та визнання права користування житловою площею, -

ВСТАНОВИВ:

позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовною заявою та просить визнати її, членом сім'ї померлого ОСОБА_2, який до дня смерті проживав в АДРЕСА_1 та визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_1.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка покликається на те, що вона постійно проживає та проживала в АДРЕСА_1. З ОСОБА_2 вона як дружина проживала з серпня 2010 р., вела разом з ним спільно господарство, платила за квартиру та комунальні послуги, готувала, купувала продукти - все це переважно робила за власні кошти, оскільки ОСОБА_2 не мав достатніх коштів. ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 - помер. Вона займалася його похованням, оскільки вважала себе дружиною останнього, та рахувала своїм обов'язком. На даний час продовжує проживати в спірній квартирі, загальною площею 35,54 кв.м., яка не приватизована. Вважає, що оскільки продовжила проживати даній квартирі, тому набула права користування даною житловою площею. Однак з метою юридичного визнання цього права, та врегулювання всіх питань, вимушена звернутись до суду з даним позовом.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, покликаючись на мотиви викладені в позовній заяві. Додатково зазначила, що ОСОБА_2 проживала в цивільному шлюбі більше 7-ми років, вели з ним спільне господарство та ділили побут. Після смерті ОСОБА_3 всі витрати на його поховання вона взяла на себе, щодо інших родичів їй нічого невідомо та з моменту смерті останнього ніхто не з'являвся та жодних прав на майно не заявляв.

Представник відповідача - Стрийської міської ради Львівської області, Капко Н.Б., не з»явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце проведення судового засідання. Однак, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи в її відсутності. В попередніх судових засіданнях не заперечила проти задоволення позову.

Представник третьої особи - ОСББ «Юлія», Лобойко Л.С., в судовому засіданні, позовні вимоги підтримала. Додатково пояснила, що працює головою правління ОСББ «Юлія» з 2014 року. За цей час їй стало відомо, що мати ОСОБА_2 померла. Останній весь цей час проживав з позивачкою ОСОБА_1. Після смерті ОСОБА_2 його родичі не з'являлися та своїх прав не заявляли, та й про будь-яких інших родичів їй нічого невідомо. Всі витрати по похованню ОСОБА_2 та утриманню спірного житла несла та несе ОСОБА_1.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, за правилом ч.1 ст.11 ЦПК України, розглядає цивільні справи за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін, інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч. 1ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст. 60 ЦПК України).

Статтями 15, 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у випадку його порушення, невизнання або заперечення, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права або інтересу.

Так в судовому засіданні встановлено, що на підставі ордеру №1624 серії Г від 23.05.1989 р. виданого ОСОБА_6, остання разом із своїм внуком ОСОБА_2 мала право займати житлову площу за адресою: в АДРЕСА_1 (а.с.51). Після смерті бабусі житлову площу займав виключно ОСОБА_2.

Як вбачається з долучених до матеріалів справи, довідки №29 від 09.10.2017 р. виданої КП «Стрийводоканал», довідки №86 від 09.10.2017 р виданої КП «Стрийтеплоенерго», довідки від 11.10.2017 р. виданої ПАТ «Львівобленерго» та довідки від 09.10.2017 р виданої ТзОВ «Львівгаз». - всі абонентські рахунки на обслуговування квартири АДРЕСА_1 в вище перелічених установах відкриті на ім'я ОСОБА_2 (а.с.54-57).

Відтак суд приходить до висновку, що до ОСОБА_7 перейшло право квартиронаймача за адресою: в АДРЕСА_1.

Також судом встановлено, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у віці 43 років, про що 26.10.2016 року зроблено відповідний актовий запис №547 та Стрийським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Львівської області, від 26.10.2016 року, видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 (а.с.6).

Згідно довідки № 481 від 10.10.2017 р. виданої ОСББ «Юлія», ОСОБА_2 на день своєї смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 р., проживав та був зареєстрований за адресою: в АДРЕСА_1 (а.с.53).

В судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 ствердили, що в 2014 р. вони поселились в квартиру АДРЕСА_1. На той час ОСОБА_2 з ОСОБА_1 проживали разом, як подружжя. З ними ніхто більше не проживав. Про інших родичів покійного їм нічого не відомо.

Факт того, що свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, дійсно є сусідами покійного, в судовому засіданні підтвердила голова ОСББ «Юлія» Лобойко Л.С..

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 розлучена, про що свідчить долучена до матеріалів справи копія свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 52).

Після смерті ОСОБА_2, позивачка безпосередньо займалася його похованням та понесла зазначені витрати самостійно, що стверджується свідоцтвом про поховання, договором про організацію і проведення поховання, товарним чеком (а.с.8,11,12).

Таким чином, суд вважає доведеним факт спільно проживання вищезазначених осіб, а тому вимога про визнання ОСОБА_1, членом сім'ї померлого ОСОБА_2, який до дня смерті проживав в АДРЕСА_1 підлягає до задоволення

Що стосується права позивача на користування житловим приміщенням, то згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про

право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч. ч. 1, 2ст. 64 ЖК України).

Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК України).

З долученої до матеріалів справи довідки №128 від 21.03.2017 р. встановлено, що ОСОБА_1 проживає за адресою: в АДРЕСА_1 без реєстрації (а.с.10).

Верховний Суд України під час розгляду цивільної справи № 6-60цс12 сформулював правову позицію від 11.07.2012р., згідно з якою роз'яснив, що під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Одночасно, в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» вказано про те, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. При розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції України гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання.

Згідно положень ст. 310 ЦК України, фізична особа має право на місце проживання. Фізична особа має право на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом.

Із зазначеного слідує висновок про те, що відсутність реєстрації особи в житловому приміщенні саме по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання права користування цим житловим приміщенням, а визначальним в такому випадку є факт проживання цієї особи в цьому приміщенні, характер проживання - як член сім'ї чи як інша особа, порядок вселення, наявність встановленого порядку користування житловим приміщенням, а також тривалість проживання.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відтак, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання права користування квартирою є підставним та підлягає до задоволення, оскільки судом встановлено, що позивач вселилася у спірну квартиру правомірно у встановленому законом порядку як член сім'ї ОСОБА_7, заперечень проти її вселення, проживання чи

користування квартирою зі сторони відповідача чи третіх осіб не було, сплачує житлово-комунальні послуги, та намагається погасити існуючі борги.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 209, 212-215ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

позовні вимоги задовольнити.

Визнати ОСОБА_1, членом сім'ї померлого ОСОБА_2, який до дня смерті проживав в АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а у разі якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10-ти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Н. М. Янів