Номер провадження: 22-ц/785/6389/17
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Журавльов О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Журавльова О.Г.,

суддів: Комлевої О.С., Кравця Ю.І.,

при секретарі Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про вселення, усунення перешкод, визначення порядку користування квартирою,за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2017 року,

встановила:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, уточнивши який, просив суд: зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкоди ОСОБА_3 у користуванні квартирою №134 по вул. Мечникова, 2/1 у м. Одесі, яка складається з двох окремих житлових кімнат, загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 32,1 кв.м.; встановити порядок користування квартирою №134 по вул. Мечникова, 2/1 у м. Одесі, яка складається з двох окремих житлових кімнат, загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 32,1 кв.м., виділивши в користування: ОСОБА_3 окрему житлову кімнату, площею 15,1 кв.м., лоджію, площею 0,5 кв.м., та вбудовану шафу, площею 0,8 кв.м.; ОСОБА_4 окрему житлову кімнату, площею 17,0 кв.м. В спільному користуванні залишити кухню, площею 31,1 кв.м., вбиральню площею 1,7 кв.м., коридо площею 7,5 кв.м., ванну кімнату площею 3,2 кв.м.; вселити ОСОБА_3 в окрему жилу кімнату, площею 15,1 кв.м., в квартиру АДРЕСА_1.

Позов обґрунтовано тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.04.2009 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 стали співвласниками двокімнатної квартири АДРЕСА_2 в рівних частках, тобто кожному належить на праві власності по 1/2 частині спірної квартири.

При цьому, 20.08.2009 року між сторонами зареєстровано шлюб, а 27.07.2010 року у подружжя народилася донька Єсєнія. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2014 року шлюб розірвано, дитина залишилася проживати разом з матірю у спірній квартирі.

Незважаючи на те, що квартира є двокімнатною, відповідачка по справі чинить позивачу перешкоди у реалізації його права власності, перешкоджає користуватися квартирою, вселенню та проживанню в ній позивача.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2017 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою №134, що знаходиться по вулиці Мечникова у будинку №2/1 у місті Одесі, що складається с двох окремих житлових кімнат, житловою площею 32,1 кв.м., загальною площею 76,9 кв.м.

Встановлено порядок спільного користування квартирою № 134 по вул. Мечникова у будинку №2/1, що у місті ОСОБА_2, яка складається с двох окремих житлових кімнат, загальною площею 76,9 кв.м., житловою площею 32, 1 кв.м., виділивши в самостійне користування: ОСОБА_3 окрему житлову кімнату, площею 15,1 кв.м., позначену в технічному паспорті на цю квартиру цифрою «6»; ОСОБА_4 окрему житлову кімнату, площею 17,0 кв.м., позначену в технічному паспорті на цю квартиру цифрою «7»; решту приміщень вказаної квартири залишено у спільному користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Вселено ОСОБА_3 в окрему житлову кімнату, площею 15,1 кв.м., розташовану в квартирі № 134 по вул. Мечникова у будинку №2/1, що у місті ОСОБА_2.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Зазначене рішення суду оскаржує в апеляційному порядку ОСОБА_4 через представника ОСОБА_5

В скарзі з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставиться питання про скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Апелянт в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлявся належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 27.04.2009 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спільно придбали, в рівних частках кожний, квартиру під №134 у будинку під №2/1 по вул. Мечникова в м. Одесі, що складається в цілому з двох житлових кімнат, загальною житловою площею 38,6 кв.м., та підсобних приміщень. Загальна площа квартири становить 75,6 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого 21.11.2015 року ТОВ «Будексперт-Т» на квартиру №134 у житловому будинку №2/1 по вул. Мечникова у м. Одесі, ця спірна квартира є квартирою посімейного заселення, складається з 2 кімнат, житловою площею 32,1 кв.м., у тому числі: перша кімната 15,1 кв.м. (під №6 в плані квартири), друга кімната 17,0 кв.м. (під №7 на плані квартири), кухня-їдальня площею 31,1 кв.м., вбиральня площею 1,7 кв.м., ванна кімната площею 3,2 кв.м., коридор площею 7,5 кв.м., вбудована шафа площею 0,8 кв.м. Квартира також обладнана балконом лоджією площею 0,5 кв.м. Загальна площа квартири становить 76,9 кв.м. Таким чином, площа квартири з моменту її придбання збільшилася.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15.07.2014 року, що набрало законної сили 27.07.2014 року, розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 20.08.2009 року, актовий запис №841.

Від цього шлюбу 12.07.2010 року у сторін народилася дитина ОСОБА_7, яка після розірвання шлюбу залишилася проживати разом з матірю у спірній квартирі, що не заперечується сторонами.

При цьому, у позивача існують перешкоди у користуванні 1/2 часткою спірної квартири, яка знаходиться у спільній частковій власності з відповідачем, на підтвердження чого суду надано копії звернень ОСОБА_3 до правоохоронних органів щодо наявності перешкод зі сторони колишньої дружини ОСОБА_4 у користуванні власністю, а також у спілкуванні з дитиною.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

За правилом ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Згідно з правилом ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно зі ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Оскільки спірна квартира не обладнана самостійними входами для двох користувачів, не обладнана ізольованими одна від одної жилими та усіма іншими допоміжними приміщеннями (окремими кухнею, санвузлами тощо), тому спірне майно не підлягає поділу в натурі.

Як слідує з правової позиції Верховного суду України №6-1500цс15 відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

При неможливості добровільного встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.

Враховуючи встановлене, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_3 Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги про порушення прав апелянта є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, дав їм належну оцінку, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 213-214 ЦПК України, підстави для його скасування відсутні.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з розясненнями, викладеними в п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Наявність чи відсутність наведених обставин та можливість встановлення відповідних фактів суд вирішує відповідно до положень ст. ст. 10, 11, 27, 57-60 ЦПК України, за якими сторони при вирішенні справи зобовязані довести перед судом ті обставини, на які вони посилаються як на підстави їх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 червня 2017 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції з дня набрання нею законної сили.

Головуючий О.Г.Журавльов

Судді

ОСОБА_2

ОСОБА_8