Справа № 303/5415/17
ряд. стат. звіту - 4
РІШЕННЯ

Іменем України

24 жовтня 2017 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі: головуючого-судді Пак М.М.

секретар суддового засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Мукачево цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в :

Позивач - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно, в якій просить визнати за нею право власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: село Березинка, вулиця Виноградна, 4 Мукачівського району Закарпатської області, в тому числі і на самовільну забудову (прибудова до житлового будинку літера «А'» та господарська будівля літера «Г»).

Позов мотивує тим, що 11 лютого 2000 року помер її батько - ОСОБА_4, який на день смерті постійно проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя батько заповітного розпорядження не залишив. Після його смерті позивач (ОСОБА_2І.) фактично прийняла спадщину, згідно статті 1268 Цивільного кодексу України, оскільки вступила у володіння та користування належним спадкодавцю житловим будинком, в якому вона та її сімя зареєстровані і проживали на момент смерті спадкодавця. Згідно довідок, виданих виконкомом ОСОБА_3 сільської ради, покійний батько позивача був забудовником будинку, що знаходиться за адресою: село Березинка, вул. Виноградна, 4 Мукачівського району, Закарпатської області. На даний час позивач проживає у зазначеному будинковолодінні, доглядає за ним, сплачує поточні платежі, обробляє земельну ділянку, здійснює ремонтні роботи, підтримує в порядку дворогосподарство, тощо. Тобто, на законних підставах володіє та користується нерухомим майном. 26 червня 2017 року, позивач звернулася до Мукачівської районної державної нотаріальної контори з проханням видати їй свідоцтво про право на спадщину за законом, однак, державним нотаріусом було в цьому відмовлено, у звязку з тим, що не було надано документів, які посвідчують право власності ОСОБА_4 на житловий будинок №4 по вулиці Виноградній в селі Березинка, Мукачівського району Закарпатської області. Позивач також вказує на те, що вона зробила прибудову (прибудову до житлового будинку «А'» та господарську будівлю літера «Г»). Добудова робилася самовільно, так як оформлення документів займало багато часу, якого не вистачало. Таким чином, узаконити самочинне будівництво у досудовому порядку позивач не в змозі, так як у неї відсутні правовстановлюючі документи на будинок.

Позивач - ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила.

Представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Мукачівського району - ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, щодо задоволення позову не заперечує.

Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, є донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_9, що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії ЯК №246708 (а.с.7).

-2-

ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_10 - ІНФОРМАЦІЯ_3 та змінила прізвище на «Кілбел», що підтверджується Свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ФМ №252086 (а.с.8).

Як вбачається зі Свідоцтва про смерть ОСОБА_11 І-ФМ №232524, виданого повторно виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 25 травня 2017 року, ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_4 - померла 25 листопада 1997 року у віці 68 років (а.с.6).

ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_5 помер 11 лютого 2000 року у віці 70 років, що підтверджується Свідоцтвом про смерть ОСОБА_11 І-ФМ №232506, виданого повторно виконавчим комітетом ОСОБА_3 сільської ради Мукачівського району Закарпатської області 11 травня 2017 року (а.с.5).

ОСОБА_2 26 червня 2017 року звернулася до Мукачівської районної державної нотаріальної контори Закарпатської області із Заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно, що складається з житлового будинку, який розташований за адресою: село Березинка, вулиця Виноградна, будинок 4 Мукачівського району, Закарпатської області (а.с.9).

Згідно Постанови державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_12 від 26 червня 2017 року №621/02-31 Про відмову у вчиненні нотаріальної дії, ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, який знаходиться за адресою: с.Березинка, вул. Виноградна, будинок 4 Мукачівського району, який належав ОСОБА_8, оскільки ОСОБА_2 не подала документів, які посвідчують право власності ОСОБА_8 на житловий будинок (а.с.10).

З Довідки № 190 від 14 червня 2017 року, виданої виконкомом ОСОБА_3 сільської ради вбачається, що забудовником будинку за адресою: с. Березинка, вул. Виноградна, 4 був ОСОБА_8, який помер 11.02.2000 року (а.с.11).

Згідно Довідки №140 від 03 травня 2017 року, виданої виконкомом ОСОБА_3 сільської ради, на день смерті ОСОБА_8, який помер 11.02.2000 року, в дворогосподарстві с.Березинка, вул.Виноградна №4 були зареєстровані і проживали його: донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, зять - ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_7, внук ОСОБА_13, ІНФОРМАЦІЯ_8 (а.с.12.).

З Технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок №4 по вулиці Виноградна, село Березинка, виготовленого станом на 11 травня 2017 року, вбачається, що замовником технічної інвентаризації є ОСОБА_2 (а.с.14-18).

З відповіді на запит Мукачівської районної державної нотаріальної контори №925/01-16 від 17.10.2017 року вбачається, що згідно Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) за померлим 11 лютого 2000 року ОСОБА_8 в Мукачівській районній державній нотаріальній конторі заведена спадкова справа від 26 червня 2017 року за №261 на підставі заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину доньки померлого ОСОБА_8 ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_9 . Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Правовідносини регулюються цивільним кодексом України.

Вимогами статті 1216 Цивільного кодексу України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а ст.1218 цього Кодексу передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1217 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Нормою статті 1258 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування за відсутності заповіту, визнання його недійсним повністю або у частині, у разі не охоплення заповітом усієї частини спадщини та в інших випадках. Законодавчі винятки з принципу черговості закликання спадкоємців за законом до спадкування встановлені статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частиною 1 статті 1268 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а приписами частини 5 цієї ж статті передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

-3-

З приписів частини 1 та частини 3 статті 1296 Цивільного кодексу України вбачається, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину, але відсутність такого свідоцтва не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Крім того, відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право власності на житловий будинок набувається у порядку, який був чинний на час завершення його будівництва, відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18 грудня 2013 року у справі №6-137цс13, предметом якої був спір про встановлення юридичних фактів і визнання права власності на житловий будинок у порядку спадкування.

На час побудови вищевказаного житлового будинку (1954 року побудови, як вбачається з Технічного паспорту) питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва.

За Указом від 26 серпня 1948 року та постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадян права власності на жилий будинок був сам факт збудування його з додержанням вимог цих актів законодавства.

Відповідно до частини 4 статті 174 Цивільного процесуального України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, що була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року (втратила чинність на підставі Наказу Держжитлокомунгоспу №56 від 13.12.1995 року), будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, реєстрації не підлягали.

Оскільки, позивач у встановленому законом порядку прийняла спадщину, однак, свідоцтво про право на спадщину отримати не може, так як нею не предявлено документів, які встановлюють факт приналежності майна спадкодавцю, про що свідчить постанова державного нотаріуса Мукачівської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_12 про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.06.2017 року, суд приходить до висновку, що позов в частині визнання права власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: село Березинка, вулиця Виноградна, 4 Мукачівського району Закарпатської області, - підлягає до задоволення.

Що стосується вимоги про визнання права власності на самовільну прибудову, то суд приходить до наступного висновку.

Згідно пункту 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК).

Поряд з цим, пунктом 16 вказаної Постанови визначено, що при вирішенні спорів про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суди повинні враховувати роз'яснення, надані у постанові пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)".

Так, згідно пункту 9 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)", за загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК, частина перша статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на

-4-

самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Аналіз вищезазначеного дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

З частин 1 та 3 статті 212 Цивільного процесуального кодексу України, вбачається, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, і достатність і взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності.

Судом встановлено та підтверджено відповідними матеріалами справи, що позивач до компетентного органу щодо прийняття в експлуатацію побудованих споруд не зверталася, відмови не отримувала. Таким чином, відсутні підстави вважати про наявність спору про право.

З урахуванням наведеного, всебічного, об'єктивного та безпосереднього дослідження доказів в їх сукупності, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання права власності на самовільну прибудову до житлового будинку літера «А'» та господарську будівлю літера «Г», що знаходяться за адресою: село Березинка, вулиця Виноградна, 4, Мукачівського району Закарпатської області є передчасною не підлягає до задоволення.

Судові витрати слід віднести за рахунок позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 174, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст.328, 392, 1216, 1217, 1235, 1261, 1268 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 сільської ради Мукачівського району Закарпатської області про визнання права власності на спадкове майно - задоволити частково.

Визнати за ОСОБА_2, 12 серпня 1953 народження, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на будинковолодіння, що знаходиться за адресою: село Березинка, вулиця Виноградна, 4 Мукачівського району Закарпатської області в порядку спадкування за померлим 11 лютого 2000 року ОСОБА_8.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Закарпатської області через Мукачівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий М.М.Пак