АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1812/17 Справа № 213/2095/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2017 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Макарова М.О.

при секретарі - Попазовій Н.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 07 травня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 за участю третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що на підставі договору дарування від 23 березня 2006 року ОСОБА_4 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1.

З 02 жовтня 2007 року у вказаній квартирі зареєстрована та проживала її донька ОСОБА_6 разом зі своєю дочкою, яка 12 лютого 2011 року зареєструвала шлюб з ОСОБА_2 У 2011 році у шлюбі народився син ОСОБА_7

Таким чином, проживаючи вчотирьох в однокімнатній квартирі, вони мали намір поліпшити житлові умови, а саме обміняти однокімнатну квартиру на більшу.

29 квітня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір завдатку, в якому домовились протягом 30 днів обміняти нерухомість, зокрема належні їм квартири, з доплатою. На виконання умов цього договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 завдаток у розмірі 16 000 грн., а також і її сину, ОСОБА_8, 6 000 грн., оскільки вони були співвласниками квартири.

У подальшому він дізнався про те, що Інгулецьким відділом державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області на її квартиру накладено арешт, проте ними було здійснено фактичний обмін квартирами без оформлення документів. Переїхавши до її квартири, він зробив у ній ремонт на загальну суму 64 948,02 грн. 04 липня 2012 року помер син відповідача і вона успадкувала його частину зазначеної квартири. У подальшому ОСОБА_3 повідомила, що не має наміру укладати договір міни квартир, проте фінансова можливість повернути завдаток у неї відсутня.

Враховуючи викладене, просив стягнути з відповідача завдаток у подвійному розмірі 32 000 грн., грошові кошти, витрачені на ремонт її квартири, у розмірі 64 948,02 грн. та додаткові витрати у розмірі 7 178,11 грн.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 07 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 03 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог у стягненні витрат по комплексному ремонту квартири у розмірі 64 948 грн. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати по комплексному ремонту квартири у розмірі 64 948 грн. Рішення першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат у розмірі 7 178,11 грн. залишено без змін. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 березня 2016 року рішення апеляційного суду в частині вирішення позову про стягнення коштів, витрачених на ремонт квартири скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі, ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі (а.с.69-73).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду в цій частині залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що 29 квітня 2011 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 уклали договір завдатку, в якому домовились протягом 30 днів обміняти нерухомість, зокрема квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4, на квартиру АДРЕСА_2, що належить ОСОБА_3 та її сину ОСОБА_8, з доплатою.

На виконання умов цього договору ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 завдаток у розмірі 16 000 грн. У подальшому сторони здійснили фактичний обмін квартирами.

04 липня 2012 року ОСОБА_8 помер і ОСОБА_3 успадкувала його частину зазначеної квартири.

У липні 2012 року відповідач повідомила позивачеві, що не має наміру укладати договір міни квартир.

Крім того, у вказаній квартирі позивач зробив комплексний ремонт на суму 64 948 грн.

Разом з тим, позивачем не доведено, що роботи, які передбачені договором підряду та додатками до нього, було проведено у спірній квартирі, згоду на проведення яких надала ОСОБА_9, як власник житла.

З товарних чеків від 15 березня 2015 року та від 23 березня 2012 року не вбачається, що перелічені в них матеріали та товари були використані на ремонт чи встановлені у вказаній квартирі.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням заперечень сторін, дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення витрат по комплексному ремонту квартири, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів розміру суми ремонту вказаної квартири.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права. При цьому, судом першої інстанції дотримані вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об»єктивно з»ясовані обставини справи та надана ім належна оцінка.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про безпідставне заволодіння його коштами не заслуговують на увагу, оскільки висновків суду не спростовують, були предметом розгляду в суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Доводи, зазначені в апеляційній скарзі про те, що суд неповно зясував обставини по справі, а його доказам не надав належної оцінки, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 07 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_10

ОСОБА_11