РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2017 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Тимощука О.Я.,

при секретарі Михайленко О.С.,

за участю позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів адвоката ОСОБА_3,

представника відповідача 1 ПАТ КБ «Приват Банк» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_1 до Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_5 "Приват Банк", Товариства з обмеженою відповідальністю "ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2016 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» і ТОВ «Естейт селлінг», третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про визнання недійсним укладеного відповідачами договору купівлі-продажу квартири з моменту його укладання.

У позові позивачі вказали на те, що 27.05.2016 р. ПАТ КБ «Приватбанк» уклав з ТОВ «Естейт селлінг» договір купівлі-продажу предмета іпотеки, відповідно до якого реалізоване іпотечне майно, а саме квартиру №64 за адресою: м.Рівне, вул.Бандери С., буд.67б, яка належала їм на праві власності.

Покликаються на порушення ч.1, 2, 4, 5 ст.38 Закону України «Про іпотеку» та норм Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» при укладанні оспорюваного договору.

Зазначають про порушення спірним правочином встановленого ч.1, 2, 4 ст.38 Закону України «Про іпотеку» їх привілейованого права на купівлю предмету іпотеки.

Також, вказують на неправомірність застосування у якості підстав укладання договору купівлі-продажу квартири як передбаченого Договором іпотеки квартири застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, так і рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28.07.2010 р. у справі №2-6681/10, яким вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки, оскільки перша з наведених підстав може застосовуватися лише у позасудовому порядку, який у даних правовідносинах виключається через наявність судового рішення у справі №2-6681/10, а друга з наведених підстав застосована відповідачами не у точній відповідності до рішення суду у справі №2-6681/10, оскільки наділяла ПАТ КБ «Приватбанк» правом здійснити продаж лише від імені позивачів, а не від власного імені.

Крім того, відзначають що предмет іпотеки узагалі не міг бути проданий без їх згоди через встановлений з 07.06.2014 р. відповідним Законом мораторій на примусове стягнення нерухомого житлового майна, яке є предметом іпотеки за споживчими кредитами в іноземній валюті.

З викладених підстав позивачі просять суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №46 за адресою: місто Рівне, вулиця Бандери С, будинок 67б, укладений 27.05.2016 р. між ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт селлінг» з моменту його укладання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник обох позивачів позовні вимоги підтримали повністю, надали пояснення на їх підтвердження.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» письмового заперечення на позов не подав, проте у судовому засіданні позовні вимоги позивачів заперечив повністю, просив суд відмовити у їх задоволенні за безпідставністю.

Відповідач ТОВ «Естейт селлінг» письмового заперечення на позов не подало, представник цього відповідача у судове засідання не з?явився.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 подала суду письмове заперечення, в якому заперечила щодо задоволення позову, вказала на дотримання при вчиненні оспорюваного правочину вимог Законів України «Про нотаріат», «Про іпотеку» та «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», справу просила розглянути за її відсутності.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши наявні у справі докази, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

13.03.2008 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (Іпотекодавці) та ЗАТ КБ «Приватбанк» (Іпотекодержатель) укладено договір іпотеки квартири за адресою: АДРЕСА_1.

У відповідності до п.27 договору іпотеки квартири звернення стягнення на Предмет іпотеки за вибором Іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом:

-переходу до Іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що Іпотекодержатель зобов?язаний письмово повідомити Іпотекодавця; або

-продажу Предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, в тому числі на біржі, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст.38 Закону України «Про іпотеку», для чого Іпотекодавець надає Іпотекодержателю право укласти такий договір за ціною та на умовах, визначених на власний розсуд Іпотекодержателя, і здійснити всі необхідні дії від імені Іпотекодавця, у т.ч. отримати витяг з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно.

Згідно п.33.2 договору іпотеки квартири, за цим договором забезпечується виконання зобов?язань Іпотекодавця за кредитним договором від 13.03.2008 р. №ROZ0GA00000768, укладеного між Іпотекодержателем та Боржником (ОСОБА_7) по поверненню кредиту, наданого у вигляді не поновлюваної лінії в сумі 46600 долл.США на строк з 13.03.2008 р. по 13.03.2023 р.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 28.07.2010 р. у справі №2-6681/10, яке 29.03.2011 р. набрало законної сили, частково задоволено позов ЗАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 та вирішено, зокрема, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №ROZ0GA00000768 від 13.03.2008 р. в розмірі 41705,07 доларів США - звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки №ROZ0GA00000768 від 13.03.2008 р.) закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2, ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

27.05.2016 р. ПАТ КБ «Приватбанк» та ТОВ «Естейт селлінг» уклали договір купівлі-продажу, згідно п.1 якого за цим Договором Продавець ПАТ КБ «Приватбанк» - передає у власність Покупцю ТОВ «Естейт селлінг» - нерухоме майно: квартиру №46 за адресою: місто Рівне, вулиця Бандери С., будинок 67б, а Покупець ТОВ «Естейт селлніг» - приймає у власність нерухоме майно: квартиру №46 за адресою: місто Рівне, вулиця Бандери С., будинок 67б та зобов?язується сплатити Продавцю за нерухоме майно певну грошову суму відповідно до умов цього Договору.

Преамбула договору купівлі-продажу містить посилання на застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом продажу предмета іпотеки від свого імені, іпотекодавцями за яким є ОСОБА_2 і ОСОБА_1 в договорі іпотеки квартири №ROZ0GA00000768 від 13.03.2008 р.

Згідно п.4 договору купівлі-продажу, продаж вказаного у пунктах 1. 2 цього Договору нерухомого майна здійснюється відповідно до рішення Рівненського міського суду від 28.07.2010 року (справа №2-6681/10; набуло чинності 29.03.2011 року); яким задоволені позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» та ухвалено рішення про звернення стягнення на підставі «Іпотечного договору» на предмет іпотеки квартира АДРЕСА_3 С. у місті Рівне шляхом його продажу ПАТ КБ ПРИВАТБАНКом з укладанням договору купівлі-продажу будь-яким способом з покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

Зважаючи на відомості викладені як у преамбулі, так і у п.4 договору купівлі-продажу квартири, суд приходить до висновку, що купівля-продаж здійснена відповідачами одночасно і на підставі викладеного в договорі іпотеки квартири застереження про задоволення вимог іпотекодержателя і на підставі рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28.07.2010 р. у справі №2-6681/10.

Відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Таким чином, вказані приписи Закону України «Про іпотеку» не передбачають одночасного застосування у якості підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки рішення суду та договору про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Виходячи зі змісту наведених приписів ч.1 ст.36 Закону України «Про іпотеку», суд приходить до висновку, що застосування застереження про задоволення вимог іпотекодержателя у якості підстави звернення стягнення на предмет іпотеки можливе лише до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Таким чином, зважаючи на наявність рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 28.07.2010 р. у справі №2-6681/10, яке набрало законної сили, укладання спірного договору купівлі-продажу квартири на підставі застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя суперечить нормам, викладеним у ст.33, 36 Закону України «Про іпотеку».

З приводу застосування відповідачами при укладанні договору купівлі-продажу квартири такої підстави звернення стягнення на предмет іпотеки як судове рішення, суд відзначає наступне.

Статтею 129-1 Конституції України передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

У відповідності до преамбули Закону України «Про виконавче провадження» (чинного на дату укладання спірного правочину) умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначаються цим Законом.

Питання реалізації предмета іпотеки за рішенням суду унормовані ст.39 Закону України «Про іпотеку».

Згідно ч.1 ст.39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Рішенням суду в справі №2-6681/10, визначено звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_2, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки (на підставі договору іпотеки №ROZ0GA00000768 від 13.03.2008 р.) закритим акціонерним товариством комерційним банком «Приватбанк» з укладанням від імені ОСОБА_2, ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності.

Таким чином, суд визначив процедуру продажу відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» предмету іпотеки шляхом його продажу від імені позивачів, а не від свого імені як це передбачено ч.5 ст.38 Закону України «Про іпотеку».

Оскільки, відповідно до ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» підставою звернення стягнення на предмет іпотеки є рішення суду, а не норма, передбачена ст.38 цього Закону, яка визначає лише процедуру такого стягнення, суд вважає підставними доводи позивачів щодо укладання спірного договору відповідачем ПАТ КБ «Приватбанк» не від імені позивачів, як це визначено судовим рішенням, а від власного імені, тобто у не передбачений рішенням суду спосіб.

Зважаючи на наведені обставини, суд приходить до висновку, що інша підстава укладання відповідачами договору купівлі-продажу квартири рішення суду, також застосована незаконно, оскільки здійснена у примусовому порядку не у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження» та не у спосіб, передбачений рішенням суду.

Також, обґрунтованими вважає суд покликання позивачів на порушення відповідачами вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Згідно п.1 вказаного Закону, який набрав чинності з 07.06.2014 р., не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов?язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:

таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об?єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;

загальна площа такого нерухомого житлового майна (об?єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Таким чином, встановлений зазначеним Законом мораторій тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке є предметом іпотеки.

Як вбачається зі змісту договору іпотеки квартири, іпотекою забезпечується виконання зобов?язання громадянина України ОСОБА_7 за споживчим кредитом в іноземній валюті (доларах США), загальна площа переданої в іпотеку квартири складає 49,9 кв.м., тобто не перевищує 140 кв.м.

Позивачі використовують передану в іпотеку квартиру як місце постійного проживання, що стверджується паспортами ОСОБА_2 та ОСОБА_1, які містять відмітки про зареєстроване в цій квартирі їх місце проживання, при цьому інше нерухоме житлове майно у власності позивачів відсутнє, що стверджується інформаційними довідками з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

З огляду на вказані обставини, звернення стягнення на квартиру позивачів не підлягало виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», отже при укладанні спірного договору купівлі-продажу квартири відповідачі діяли всупереч цьому Закону.

Разом з тим, суд вважає безпідставними доводи позивачів про порушення спірним правочином встановленого ч.1, 2, 4 ст.38 Закону України «Про іпотеку» їх привілейованого права на купівлю предмету іпотеки.

Частиною 1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

Як передбачено ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

У відповідності до ч.1 ст.236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір купівлі-продажу квартири укладений відповідачами з порушенням норм чинного законодавства, а тому підлягає визнанню недійсним з моменту його укладання.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Отже, судові витрати позивачів, пов?язані зі сплатою судового збору за подачу позову в сумі 275,60 грн. кожним з них та зі сплатою судового збору за вжиття заходів забезпечення позову в сумі 137,80 грн. кожним з них підлягають стягненню в загальній сумі 826,80 грн. на користь кожного з позивачів у рівних частинах з кожного з відповідачів у сумі 206,70 грн.

Зважаючи на викладене, керуючись ст.208, 209, 212-216 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

1.Визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №46 за адресою: місто Рівне, вулиця Бандери С., будинок 67б, укладений 27.05.2016 р. між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК» та Товариством з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» з моменту його укладання.

2.Стягнути на користь ОСОБА_2 судові витрати:

-з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в сумі 206,70 грн.;

-з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» в сумі 206,70 грн.

3.Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати:

-з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» в сумі 206,70 грн.;

-з Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕСТЕЙТ СЕЛЛІНГ» в сумі 206,70 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_8Я