Придніпровський районний суд м.Черкаси
УХВАЛА

Іменем України

Номер провадження 4-с/711/112/17

Справа № 711/1193/15-ц

10 жовтня 2017 року

Придніпровський районний суд міста Черкаси у складі:

головуючий суддя: Дунаєв С.О.

при секретарі: Нарадько Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця Придніпровського відділу державної виконавчої служби міста Черкаси Головного територіального управління юстиції в Черкаській області ОСОБА_2, заінтересовані особи: кредитна спілка «Фінансова Русь», кредитна спілка «Альянс Україна», ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «ВіЕйБі Банк»,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою, в якій зазначив, що в Придніпровському відділі державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції у Черкаській області (далі Придніпровський ВДВС) перебувають виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_1 на користь різних осіб грошових коштів. З метою забезпечення примусового виконання таких документів державним виконавцем здійснено опис й арешт квартири, яка належить боржнику ОСОБА_1, задля примусової реалізації такого майна. Втім зазначена квартира є предметом іпотеки на забезпечення зобовязань ОСОБА_1 по споживчому валютному кредиту, а тому на неї розповсюджується дія мораторію і вона не може бути примусово відчужена. На теперішній час квартира передана на примусову реалізацію через електронні торги не дивлячись на відсутність відповідної згоди її власника, а тому боржник звернувся до суду з даною скаргою і просить визнати протиправними дії головного державного виконавця Придніпровського ВДВС ОСОБА_2 в рамках зведеного виконавчого провадження №49576485 щодо здійснення примусової реалізації заставного майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, - та заборонити державному виконавцеві здійснення примусової реалізації даної квартири.

В судовому засіданні представник боржника ОСОБА_3 підтримав уточнені вимоги скарги і просив їх задовольнити в повному обсязі.

Головний державний виконавець Придніпровського ВДВС ОСОБА_2, в провадженні якого перебуває зведене виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1, в судовому засіданні заперечив проти вимог скарги та просив відмовити у її задоволенні. Пояснив, що квартира є предметом іпотеки по валютному кредиту, але заборгованість по такому кредиту вже стягнута з боржника рішенням суду в гривневому еквіваленті, а отже на теперішній час у боржника відсутнє валютне зобовязання. Вважає, що дія мораторію не розповсюджується на квартиру боржника, яка 09.10.2017р. передана на примусову реалізацію через електронні торги.

Представник ПАТ «УкрСиббанк» також заперечив проти скарги та пояснив, що на підставі рішення суду від 21.11.2013р. заборгованість боржника перед банком, який є іпотекодержателем, зафіксована в гривневому еквіваленті. За таких обставин відсутні перешкоди для примусової реалізації спірної квартири. Зауважив, що банк, як іпотеко держатель, не відмовляється від своїх грошових вимог до боржника і погоджується на реалізацію предмета іпотеки для того, щоб за рахунок його вартості було виконано грошове зобовязання боржника перед банком, а потім всі інші зобовязання боржника.

Інші заінтересовані особи, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду скарги, в судове засідання не зявилися, про причини неявки не повідомили, що не перешкоджає розгляду скарги.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні в Придніпровському ВДВС перебуває зведене виконавче провадження №49576485 про стягнення з ОСОБА_1 на користь юридичних осіб боргу на загальну суму 635341,37грн.

В межах даного ВП здійснюється виконання виконавчих листів щодо боржника ОСОБА_1, виданих Придніпровським районним судом м. Черкаси, а саме: в/л №711/7593/14-ц від 30.06.2015р. про стягнення з боржника на користь КС «Альянс України» боргу в сумі 135751,01грн; в/л №2314/6616/12 від 10.01.2013р. на користь КС «Фінансова Русь» боргу в сумі 166362,53грн; три в/л №711/294/14-ц від 10.02.2015р. на користь ПАТ «УкрСиббанк» боргів в сумі 3299,29грн, 318133,12грн, 11795,42грн /а.с.36/.

Виконавчі листи №711/294/14-ц видані на виконання рішення суду про стягнення з ОСОБА_1, солідарно з ТОВ «СІН-ТЕК», на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором №0 від 22.06.2007р. в розмірі 36258,85 швейцарських франків та пені в розмірі 11795,42грн /а.с.28-30/. Дане грошове зобовязання обумовлено порушенням ОСОБА_1 умов кредитного договору, за яким він отримав споживчий кредит в іноземній валюті в розмірі 52200 швейцарських франків.

На забезпечення грошового зобовязання по такому валютному кредиту між ОСОБА_1 та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір іпотеки/, предметом якого є квартира за адресою: АДРЕСА_1.

Зазначена квартира є єдиним житловим приміщенням, яке перебуває у власності боржника ОСОБА_1 і використовується ним для особистого проживання, що підтверджується відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно /а.с.31-34/ та відомостями про зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 /а.с.39/.

Внаслідок проведених виконавчих дій не встановлено майна, на яке може бути накладено стягнення задля виконання судових рішень, окрім наявної у боржника квартири. Тому для забезпечення здійснення примусового виконання судових рішень державним виконавцем 17.05.2017р. винесено постанову про опис та арешт майна боржника ОСОБА_1, якою накладений арешт на квартиру, яка є предметом іпотеки /а.с.37-38/. Вартість даної квартири за наслідками проведення експертної грошової оцінки складає 549600грн /а.с.7/.

09.10.2017р. Придніпровським ВДВС подана заявка до ДП «СЕТАМ» щодо реалізації даної квартири шляхом проведення електронних торгів /а.с.35/.

Оскільки квартира ОСОБА_1 за своїми ознаками відповідає умовам, передбаченим Законом України від 03.06.2014р. №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі ОСОБА_4 №1304-VII), а боржник не давав згоди на примусову реалізацію такої квартири, то він звернувся до суду з даною скаргою.

Надаючи оцінку доводам скаржника суд виходить з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 4 ЦПК передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до положень ч.2, 3 ст.387 ЦПК у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже з аналізу положень ст.ст.4, 383, 387 ЦПК вбачається, що під час розгляду скарг на бездіяльність державного виконавця суд перевіряє чи були допущені державним виконавцем порушення прав чи свобод заявника і визначає спосіб усунення зазначених порушень. Зазначене узгоджується з положеннями ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якої кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. Таким чином метою задоволення скарги заявника в порядку здійснення судом контролю за виконанням судових рішень є ухвалення рішення, яким визначається саме ефективний спосіб захисту прав чи свобод сторін виконавчого провадження.

Звернення стягнення на об'єкти нерухомого майна здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. Порядок звернення стягнення на обєкти нерухомого майна, які є предметом іпотеки, визначається положеннями Закону України від 02.06.2016р. №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі ОСОБА_4 №1404) з урахуванням положень Закону України від 05.06.2003р. №898-IV «Про іпотеку». Аналіз змісту зазначених законів свідчить, що особливий порядок звернення стягнення на предмет іпотеки встановлюється для забезпечення належного захисту прав та інтересів іпотекодержателя, який має пріоритетне право на задоволення своїх вимог за рахунок вартості предмету іпотеки.

07 червня 2014 року набув чинності ОСОБА_4 №1304-VII, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст.4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст.5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п.2 ч.1 ст.263 Цивільного кодексу України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Тому установлений Законом №1304-VII мораторій не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) в разі невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Згідно з пунктом 4 Закону №1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

ОСОБА_4 не зупиняє дії нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, проте є правовою підставою, що не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Наведену правову позицію відображено у постанові Верховного Суду України від 11.11.2015 по справі № 6-9цс15, врахування якої при здійсненні правосуддя є обов`язковим в силу приписів ст.214, 360-7 ЦПК.

Варто звернути увагу, що прийняття Закону №1304-VII обумовлено складною фінансово-економічною ситуацією в Україні, що утворилась внаслідок різких курсових коливань на валютному ринку України та знецінення національної валюти. Метою прийняття такого закону є підтримка громадян України, які мають невиконані зобовязання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобовязань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України задля забезпечення мінімалізації негативних наслідків інфляції національної валюти для громадян України та убезпечення зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації. Отже введення мораторію обумовлене необхідністю встановлення заборони на примусове відчуження рухомого і нерухомого майна позичальників (боржників), які мають кредитні зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті, до прийняття і набуття чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості (п.3 Закону №1304-VII).

Під час розгляду справи судом встановлено, що спірна квартира підпадає під дію Закону №1304-VII, оскільки виступає предметом іпотеки за споживчим кредитом в іноземній валюті, використовується як місце постійного проживання позичальника; її загальна площа не перевищує 140 кв. метрів. За таких обставин примусове звернення стягнення на таку квартиру без згоди її власника для виконання вимог іпотекодержателя на час дії мораторію не допускається.

Судом встановлено, що ПАТ «УкрСиббанк» не відмовляється від свого права на задоволення своїх грошових вимог до ОСОБА_1 по його кредитним зобовязанням, які забезпечені предметом іпотеки. Договір іпотеки до теперішнього часу не розірваний і не втратив своєї дії. Отже звернення державним виконавцем стягнення на предмет іпотеки в першу чергу здійснюється задля задоволення вимог іпотекодержателя і саме по вимогах, які виникли з договору споживчого кредиту в іноземній валюті

Доводи представника ПАТ «УкрСиббанк» та державного виконавця щодо того, що на теперішній час зобовязання боржника за кредитним договором не є валютним через наявність судового рішення про стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті є помилковими. В цьому контексті суд зауважує, що зобовязання припиняється його виконанням. Ухвалення судом рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором не припиняє зобовязання боржника та дії самого договору, а відтак на теперішній час зобовязання ОСОБА_1 перед ПАТ «УкрСиббанк» за договором споживчого кредиту №0 від 22.06.2007р. не припинилося.

Таким чином, у звязку із дією мораторію, доки зберігається право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки по зобовязаннях боржника в іноземній валюті по кредитному договору, такий предмет іпотеки не може бути примусово відчужений без згоди його власника до закінчення строку дії мораторію.

У свою чергу державний виконавець на зазначені обставини уваги не звернув, внаслідок чого допустився протиправної діяльності.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.7, 10, 11, 60, 209, 387 Цивільно-процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати протиправними дії головного державного виконавця Придніпровського ВДВС м. Черкаси ГТУЮ у Черкаській області ОСОБА_2 в рамках зведеного виконавчого провадження №49576485 щодо здійснення примусової реалізації заставного майна, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, - та заборонити державному виконавцеві здійснення примусової реалізації даної квартири без згоди її власника на період дії Закону України від 03.06.2014р. №1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали суду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_5