Справа № 360/1635/16-ц Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/3366/17 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 4 16.08.2017
РІШЕННЯ

Іменем України

16 серпня 2017 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Білоконь О.В., Яворського М.А.,

за участю секретаря Дрозда Р.І.,

розглянула у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, Обслуговуючого кооперативу "Житлово-будівельний кооператив "Бригантина-2" про стягнення коштів отриманих за договором.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи, колегія суддів,

УСТАНОВИЛА:

у вересні 2016 року позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 31 березня 2016 року набула право власності на вказану квартиру, як забудовник новоствореного нерухомого майна, член кооперативу ЖБК «Бригантина-2». 05 липня 2016 року відповідачка ОСОБА_3 протиправно проникла в належну їй квартиру та замінила замки на вхідних дверях. 25 липня 2016 року ОСОБА_3 повторно заволоділа вказаною квартирою, станом на 05 вересня 2016 року вказане приміщення не звільнила, чим порушила права позивача, як власника.

Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами, ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4 та обслуговуючого кооперативу «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2», мотивуючи свої вимоги тим, що 13 листопада 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали з нею договір переуступки паю в ОК ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою і з 11 грудня 2013 року по 30 січня 2015 року вона здійснювала оплату внесків в іноземній валюті на користь кооперативу. Станом на вересень 2015 року нею сплачена значна сума, передбачена договором, тому спірна квартира знаходиться у її володінні та користуванні. Рішенням апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року договір переуступки паю визнаний недійсним. Ще до визнання договору недійсним, ОСОБА_2, в порушення умов договору, зареєструвала на своє ім'я право власності на спірну квартиру, що унеможливлює повне виконання кооперативом взятого на себе зобов'язання. Оскільки договір переуступки паю визнаний недійсним, просила стягнути з відповідачів на її користь 197 569,63 грн., отриманих відповідачами за договором, в порядку реституції.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення - відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 - задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_2, ОСОБА_4 солідарно на користь ОСОБА_3 194 310 гривень 51 копійку, отриманих за договором переуступки паю на квартиру в ОК ЖБК "Бригантина-2" з поетапною оплатою від 13 листопада 2013 року. Стягнуто зі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування понесених судових витрат по 971 (дев'ятсот сімдесят одній) гривні 55 копійок

В апеляційній скарзі, поданій представником ОСОБА_2 - ОСОБА_5, позивач за основним позовом просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що рішення постановлено з порушенням матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом допущена неповнота встановлення обставин, які мають значення у справі. Зокрема, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального законодавства ще на стадії прийняття зустрічного позову до спільного розгляду, помилково вважаючи, що позовні вимоги виникають з одних правовідносин. У своєму рішенні, суд не навів посилання на норму закону, згідно якої встановив солідарність зобов'язань ОСОБА_2 та ОСОБА_4, а також не врахував, що ОСОБА_4 ніяких коштів від ОСОБА_3 не отримував. Резолютивна частина рішення взагалі не містить висновку щодо позовних вимог, заявлених до ОК ЖБК «Бригантина-2». Також, вважаючи встановленим факт визнання недійсним договору переуступки паю, суд першої інстанції не взяв до уваги ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.11.2016 року, якою було зупинено виконання рішення Апеляційного суду Київської області від 27.09.2016 року. Крім того, місцевим судом не надано відповідної правової оцінки умовам договору переуступки паю, якими врегульовуються спірні правовідносини. На думку апелянта, суд також припустився до порушень норм чинного законодавства, прийнявши розрахунок заборгованості, наданий позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_3 здійснений в іноземній валюті.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Однак зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог за первісним позовом не відповідає.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 13 листопада 2013 року укладений договір переуступки паю на квартиру в ОЖК ЖБК «Бригантина-2» з поетапною оплатою між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_2, ОСОБА_4 з іншої сторони (а.с.76-78). На підставі цього договору ОСОБА_3 почала користуватися квартирою АДРЕСА_1, що визнано сторонами в судовому засіданні.

31 березня 2016 року право власності на зазначену квартиру оформлене на ОСОБА_2, що підтверджується копією інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.7).

За договором переуступки паю ОСОБА_3 сплатила 7013,11 доларів США та 8398 гривень, що підтверджується копіями розписок та чеків (а.с.82-101).

Рішенням апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року (а.с.62-66) договір переуступки паю на квартиру в обслуговуючому кооперативі «Житлово-будівельний кооператив «Бригантина-2» з поетапною оплатою, укладений 13 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, ОСОБА_4 визнаний недійсним.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на вказане, судовим рішенням, яке на час розгляду даної справи набрало законної сили, встановлено недійсність договору переуступки паю на квартиру, укладеного 13 листопада 2013 року між ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги про те, що на рішення апеляційного суду Київської області від 27 вересня 2016 року подано касаційну скаргу, щодо розгляду якої ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито провадження, не можуть бути підставою для відмови в задоволенні вимог про застосування реституції.

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 повинні повернути ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 7013,11 доларів США та 8398 грн., отримані за недійсним договором, з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США станом на день ухвалення рішення.

Отримання відповідачами грошових коштів в іноземній валюті підтверджується наявними у матеріалах справи розписками (а.с. 82-99)

Відповідно до положень ч. 2 ст. 524 та ч. 2 ст. 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З огляду на вказане, безпідставними є також посилання у апеляційній скарзі на незаконність рішення суду в частині стягнення грошових коштів в іноземній валюті.

Щодо солідарного стягнення коштів із відповідачів, то слід зазначити, що відповідно до ст. 541 ЦК України, солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідачі за зустрічним позовом - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є подружжям та, укладаючи договір переуступки паю на квартиру в ОК ЖБК «Бригантина-2» з ОСОБА_3, діяли в інтересах сім'ї, передаючи спільний пай на квартиру та отримуючи за нього грошові кошти. З огляду на зазначені обставини, колегія суддів вважає правомірними вимоги ОСОБА_3 щодо солідарного стягнення коштів.

У той же час, колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта щодо необґрунтованості рішення суду в частині відмови в задоволенні вимог за первісним позовом.

В ході розгляду справи встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 05.07.2016 року. (а.с. 7) та не заперечується стороною відповідача ОСОБА_3

Згідно ст.391 ЦК України власник майна вправі вимагати усунення будь-яких порушень його права, в т.ч. порушення прав користування та розпорядження майном, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володінням.

Судом встановлено також, що ОСОБА_2, являючись власником зазначеної вище квартири, не може користуватися квартирою, оскільки ОСОБА_3, змінивши замки та вселившись до спірного житла, створює перешкоди позивачу у користуванні майном, а відтак його порушені права підлягають захисту.

Згідно з вимогами ст.ст. 16, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.

Згідно ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних, або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом вказаних норм, об'єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, і саме вони є підставою для звернення особи за захистом із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись до суду із вимогою про усунення порушень права власника шляхом виселення відповідача, який перешкоджає реалізації такого права, позивач ОСОБА_2 обрала один із способів захисту, визначений положеннями ст. 16 ЦК України, тому у суду першої інстанції були відсутні підстави для відмови в задоволення законних позовних вимог.

З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні первісного позову ухвалене за неправильного застосування норм матеріального права, у зв'язку з чим підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, про задоволення таких вимог.

При цьому, ухвалюючи рішення в частині задоволення зустрічного позову, суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним по справі доказам дав належну оцінку, вірно застосував норми матеріального права, тому підстави для скасування рішення в цій частині відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст ст. 321, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 15, 16, 60, 61, 303, 307, 309, 315, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року скасувати в частині відмови в задоволенні первісного позову та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю задовольнити. Виселити ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

В іншій частині рішення Бородянського районного суду Київської області від 10 травня 2017 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: