Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/642/17

Провадження №2/377/291/17

25 жовтня 2017 року Славутицький міський суд Київської області в складі головуючої судді Теремецької Н.Ф.,

при секретарі Щуковській А.М.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» про захист прав споживачів та визнання договору недійсним, і зустрічним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним, -

У С Т А Н О В И В:

11 серпня 2017 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визнати недійсним договір фінансового лізингу за № 005225 від 20 травня 2017 року, укладений нею з товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» на її користь кошти у розмірі 31780 гривень і витрати по оплаті судового збору.

Позовні вимоги обгрунтовувались тим, що 20.05.2017 року між позивачем та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в особі представника ОСОБА_3, яка діяла на підставі довіреності № 72 від 30.12.2016 року, був укладений договір № 005225 фінансового лізингу. За умовами вказаного договору товариство зобовязалося придбати у свою власність та передати позивачеві на умовах фінансового лізингу в користування предмет лізингу - автомобіль «Renault Logan MCV», а позивач зобовязався прийняти предмет лізингу і сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору. Того ж дня, як передбачено умовами договору, позивач здійснила платіж у розмірі 31780 гривень на рахунок ТОВ «ЛК «Еталон», проте предмет лізингу їй передано не було, що спричинило порушення її прав та законних інтересів як споживача. Умови оспорюваного договору позивач вважає несправедливими та такими, що порушують права споживача, наявний істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду позивача, за невиконання своїх зобовязань за договором фінансового лізингу лізингодавець не несе відповідальності, а навпаки, отримує вигоду у вигляді всієї суми сплаченої комісії за організацію, а також штраф у розмірі від 10 % до 20 % від суми сплачених авансових платежів. Крім того, у відповідача відсутня ліцензія на надання послуг в сфері ринків фінансових послуг та договір нотаріально не посвідчений. Посилаючись на зазначені обставини та положення статей 203, 215, 230, 236, 509, 570, 628, 634, 638, 655, 691, 692, 806, 808 ЦК України, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 2, 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», позивач просила визнати зазначений договір фінансового лізингу недійсним та стягнути з відповідача на її користь 31780 гривень.

Відповідачем були подані заперечення на позовну заяву, в яких він просив відмовити в задоволенні заявлених позивачем позовних вимог, посилаючись на те, що аналіз умов договору свідчить про відсутність дисбалансу договірних прав та обовязків між його сторонами і про відсутність порушення принципу добросовісності, оскільки договір немає обовязків позивача, які спричиняють чи могли спричинити шкоду останньому, умови договору є прозорими і відповідають законодавству України. На дату укладення оспорюваного договору ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» мало ліцензію на провадження господарської діяльності з надання послуг фінансового лізингу, яка була видана на підставі розпорядження Національної комісії, що здійснює регулювання у сфері ринків державних фінансових послуг № 1315 від 25.04.2017 року. Договір фінансового лізингу не може бути нотаріально посвідчено, оскільки документ про реєстрацію транспортного засобу, що передбачено п. п. 3.7 п. 3 глави 5 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, та необхідний нотаріусу для проведення нотаріальної дії, відсутній. Тому відсутність даного документу є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договору фінансового (непрямого) лізингу (ч. 2 глави 7 Порядку). Виходячи із змісту ст. 806, 807, 808, 809 ЦК України, договори фінансового лізингу не підлягають нотаріальному посвідченню. Крім того, ОСОБА_1 звернулась до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» з заявою від 20.05.2017 року, в якій відмовилась від нотаріального посвідчення договору і наполягла на укладенні договору без такого посвідчення.

До початку розгляду справи по суті відповідачем ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» подана зустрічна позовна заява до ОСОБА_1 про визнання договору дійсним, в якій ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» просить визнати дійсним укладений 20.05.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 договір фінансового лізингу № 005225.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що всі визначені законодавством істотні умови для договору фінансового лізингу зазначені в договорі і цей договір, підписаний ОСОБА_1, що є свідченням узгодження істотних умов. Саме такий порядок погодження істотних умов визначений законодавством. Про погодження всіх умов договору ОСОБА_1 засвідчила своєю заявою від 20.05.2017 року. ОСОБА_1 частково виконала договір, а саме сплатила комісію за організацію в сумі 31780 гривень. Від нотаріального посвідчення договору вона ухилилася, доказом чого є заява ОСОБА_1 від 20.05.2017 року, яка надана на пропозицію ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» нотаріального посвідчити договір. Посилаючись на ч.2 ст. 220 та ч.1 ст. 638 ЦК України, ч.2 ст.6 Закону України «Про фінансовий лізинг» ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» просить визнати дійсним укладений 20.05.2017 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 договір фінансового лізингу № 005225.

Ухвалою суду від 21 вересня 2017 року прийнято до спільного розгляду з первісним позовом зустрічний позов і обєднано в одне провадження( а.с. 59-60).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги первісного позову підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову просила відмовити. Суду пояснила, що вона вирішила придбати автомобіль «Renault Logan MCV» на умовах договору фінансового лізингу, для чого звернулася до ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в м. Чернігові. До підписання договору представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в м. Чернігові ОСОБА_3 запевнила, що вона зобовязана заплатити 10 % від суми вибраного нею транспортного засобу, після чого відповідач зобовязується придбати автомобіль протягом 3-5 днів і передати їй у користування. Після здійснення оплати в сумі 31780 гривень було складено договір фінансового лізингу. При цьому представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» в м. Чернігові ОСОБА_3 не пропонувала нотаріально посвідчувати договір, а на бланку цього товариства запропонувала поставити підпис про те, що вона відмовляється від нотаріального посвідчення договору. Оскільки вона була не обізнана в правових питаннях, то погодилася підписати заяву про відмову від нотаріального посідання договору. Фактично вона не відмовилася б від нотаріального посвідчення вказаного договору, якби на цьому не наполягала представник відповідача. Також представником ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було надано їй бланк заяви про погодження нею умов договору фінансового лізингу, яку вона також підписала. Але через декілька днів автомобіль переданий не був. Працівники ТОВ «Лізингова компанія «Еталон», які працюють м.Києві, повідомили їй в телефонному режимі, що автомобіль їй передадуть нескоро, оскільки умовами договору передбачений інший порядок отримання автомобіля.

Представник позивача позовні вимоги первісного позову підтримав в повному обсязі, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити обґрунтовуючи тим, що умови договору № 005225 фінансового лізингу від 20.05.2017 року суперечать ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Положення п.4.2.2, 4.3.2, 4.3.3, 4.3.4, 4.3.5, 4.3.6, 4.4.2, 5.1, 5.4, 5.5, 6.4, 8.2.3, 8.6, 11.5, 12.6, 12.7, 12.10, 12.12, 12.13 спірного договору фінансового лізингу порушують вимоги Закону України «Про фінансовий лізинг», Закону України «Про захист прав споживачі», а тому наявні передбачені законом підстави для визнання його недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Відповідач свого представника в судове засідання не направив, про час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, в поданій зустрічній позовній заяві просив проводити судовий розгляд справи за відсутності його представника та задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, перевіривши наявні матеріали справи, встановивши обставини справи та визначивши відповідні їм правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Як встановлено судом з матеріалів справи, товариство з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Еталон» в особі представника за довіреністю ОСОБА_3, та ОСОБА_1 20 травня 2017 року уклали договір № 005225 фінансового лізингу з наступними основними умовами.

Згідно п. 1.1 Договору фінансового лізингу лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах фінансового лізингу у користування майно (надалі предмет лізингу визначений у п. 3.1 цього договору), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.

Пунктом 1.2 цього договору передбачено, що строк користування лізингоодержувачем предметом лізингу складається з періодів (місяців) згідно з графіком сплати лізингових платежів (додаток № 2 до договору) та починається з дати підписання сторонами акту приймання-передачі предмету лізингу (надалі акт приймання-передачі) за формою, встановленою лізингодавцем.

Замовлення предмета лізингу відбувається з моменту підписання лізингоодержувачем специфікації (додаток № 3 до цього договору) та сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця комісії за організацію і авансового платежу у повному обсязі (п. 1.3 договору).

Відповідно до п. 1.4 договору лізингоодержувач має право самостійно обирати ТЗ та продавця (постачальника) ТЗ і несе звязані з цим ризики. Продавцем (постачальником) ТЗ є особа, що, як правило, зазначається у специфікації (надалі продавець). В такому випадку лізингоодержувач подає лізингодавцю письмову заяву із зазначенням назви продавця (постачальника).

Так, в п. 3.1 договору зазначено, що предметом лізингу по даному договору є автомобіль «Renault Logan MCV».

Згідно п. 3.2 договору вартість предмета лізингу на момент укладення даного договору та розмір авансового платежу вказуються в додатку № 1 до даного договору, який є його невідємною частиною.

Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності лізингоодержувача згідно з умовами даного договору. Всі ризики по предмету лізингу переходять від лізингодавця лізингоодержувачу в момент передачі предмета лізингу по акту приймання-передачі (п. 3.3 договору).

Відповідно до п. 4.1.1 договору лізингодавець зобовязаний придбати та передати у користування та володіння лізингоодержувачу предмет лізингу на умовах цього договору та інших погоджень між сторонами.

Згідно п. 4.1.7 договору лізингодавець зобовязаний виконувати інші зобовязання, які передбачені даним договором та законодавством України.

Відповідно до п. 2.1, 2.3 договору лізингоодержувач зобовязаний прийняти і належним чином використовувати предмет лізингу за його призначенням, та у встановлений термін і в повному обсязі сплачувати лізингові та інші платежі відповідно до умов даного договору.

Пунктом 4.2.2 договору передбачено, що лізингоодержувач зобовязаний компенсувати витрати лізингодавця повязані з реєстрацією предмета лізингу в відповідних органах державної реєстрації транспортних засобів відповідно з виставленим рахунком протягом 5-ти календарних днів з моменту отримання такого рахунку від лізингодавця.

За змістом п. 4.3.2 договору лізингодавець має право залишити предмет лізингу в своєму салоні в разі не сплати лізингоодержувачем щомісячного внеску в строки, передбачені в п. 8.5 даного договору, та не надання відповідного платіжного доручення. В такому випадку, предмет лізингу залишається в салоні лізингодавця до моменту погашення заборгованості по умовам даного договору, але не більше 1 календарного місяця. У разі непогашення заборгованості лізингоодержувачем протягом 1 календарного місяця з моменту виникнення такої заборгованості, після закінчення місячного терміну, вказаного в даному пункті договору, даний договір вважається таким, що втратив силу та є розірваним лізингодавцем за порушення лізингоодержувачем умов даного договору (п. 4.3.2).

Згідно п. 4.3.4 договору лізингодавець має право вимагати від лізингоодержувача відшкодування збитків, завданих внаслідок його дій або бездіяльності відповідно до умов даного договору.

Пунктом 4.3.5 договору передбачено, що лізингодавець має право розірвати договір в односторонньому порядку за умови невиконання лізингоодержувачем умов цього договору, при цьому лізингодавець не зобовязаний завчасно повідомляти лізингоодержувача про розірвання даного договору.

Крім того, відповідно до п. 4.3.6 договору лізингодавець має право в односторонньому порядку розірвати даний договір у випадку неможливості продавця здійснити продаж та/або поставку предмета лізингу, який визначений лізингоодержувачем, по причинам, які не залежать від лізингодавця. У такому випадку лізингодавець повертає лізингоодержувачу кошти на умовах п. 12.12 цього договору.

Як зазначено в п. 4.4.2 договору, лізингоодержувач має право вимагати розірвання договору лізингу або відмовитися від нього у передбачених законом та цим договором випадках.

В пункті 5.1 договору зазначено, що предмет лізингу передається в користування лізингоодержувачу протягом строку, який становить не більше 50 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця: комісії за організацію, авансового платежу, комісії за передачу предмета лізингу; у разі наявності, сплати різниці до вже сплаченого авансового платежу та комісії за організацію на умовах викладених у п. 5.4 цього договору, а також відшкодування платежів за реєстрацію та страхування предмета лізингу.

Відповідно до п. 5.4 договору розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в додатку № 1. У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем відповідно до п. 1.3 цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку № 1 до цього договору, фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в додатковій угоді до даного договору.

З п. 5.5 договору вбачається, що у разі невиконання лізингоодержувачем дій визначених у п. 5.4 цього договору, протягом десятиденного строку з моменту отримання письмового повідомлення від лізингодавця договір вважається розірваним із застосуванням до лізингоодержувача наслідків, передбачених п. 12.13 цього договору.

Згідно п. 6.4 договору будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його зєднання з будь-яким нерухомими або рухомими обєктами дозволяється лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. При наявності відповідної письмової вимоги лізингодавця перед поверненням предмету лізингу лізингоодержувач зобовязаний за власний рахунок відновити й початковий стан з урахуванням нормального зносу. У будь-якому випадку усі невідємні поліпшення модифікації або зміни предмету лізингу повинні ставати власністю лізингодавця, підпорядковуватися даному договору, при цьому лізингодавець не зобовязаний виплачувати лізингоодержувачу жодних компенсацій, а останній не має права відшкодовувати ці витрати за рахунок лізингових платежів.

Згідно п. 8.1 договору складові лізингових платежів та їх суми визначені в графіку лізингових платежів у додатках № 1 та № 2 до цього договору, які є його невідємною частиною.

Так, в п. 8.2.1 договору зазначено, що перший лізинговий платіж складається та сплачується в наступний обовязковій черговості, незалежно від призначення платежу:

а. Комісійної винагороди лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням цього договору (надалі комісія за організацією), яка розраховується згідно додатку № 1 до даного договору;

б. Авансу ціни предмета лізингу, який розраховується як: авансовий платіж, який визначений у додатку № 1 до даного договору;

в. Комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу, як платіж, що покриває витрати лізингодавця, повязані з організацією передачі предмета лізингу на користь лізингоодержувача. Розмір комісійної винагороди лізингодавця за передачу предмета лізингу визначений у додатку № 1 до даного договору.

Згідно п. 12.12 договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Як зазначено у п.12.13 договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акту приймання-передачу предмета лізингу у звязку із збільшенням вартості предмета лізингу відповідно до п.5.4 цього договору, лізингодавець повертає 100 % коштів від сплаченої суми авансового платежу. При цьому комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Додатки до договору фінансового лізингу є невідємною частиною даного договору (п. 16.11 договору).

З додатку № 1 до договору фінансового лізингу № 005225 від 20.05.2017 року вбачається наступне: предмет лізингу автомобіль «Renault Logan MCV»; вартість предмета лізингу 317800 гривень; курс НБУ $ США 26,39 гривень; відсоток платежів 50,00 %; авансовий платіж 158900 гривень; щомісячний платіж 13241,67 гривень; комісія за організацію (10 %) 31780 гривень; комісія за передачу (3 %) 9534 гривень (а. с. 19).

Згідно додатку № 2 до договору фінансового лізингу № 005225 від 20.05.2017 року: предмет лізингу автомобіль «Renault Logan MCV»; вартість предмета лізингу 317800 гривень; авансовий платіж 50,00 %; сума лізингу 158900 гривень; відсоткова ставка 12,50 %; комісія 5,00 %; період лізингу (кільк. днів) 60; страхування КАСКО 0,00 %; щомісячний платіж 3991,92 гривень (а. с. 20).

В додатку № 3 до договору фінансового лізингу № 005225 від 20.05.2017 року зазначено специфікацію автомобіль «Renault Logan MCV»; кількість 1; еквівалент 12042,44; ціна, грн. (в т. ч. ПДВ) 317800 (а. с. 21).

За змістом заяви ОСОБА_1 від 20.05.2017 року, вона уважно прочитала та зрозуміла умови договору фінансового лізингу № 005225 від 20.05.2017 року, в повному обсязі та коректно отримала інформацію від менеджера-консультанта ОСОБА_3 свій примірник договору та додатки до нього (а. с. 34).

Як вбачається із змісту заяви ОСОБА_1 від 20.05.2017 року, вона відмовилась від нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу та наполягла на укладенні договору фінансового лізингу № 005225 від 20.05.2017 року у письмовій формі відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» (а. с. 34).

Згідно квитанції відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.770162414.1 від 20.05.2017 року ОСОБА_1 сплатила 7000 гривень згідно договору № 005225 від 20.05.2017 року (а. с. 22).

Квитанцією відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.770159613.1 від 20.05.2017 року підтверджено, що ОСОБА_1 сплатила 10000 гривень згідно договору № 005225 від 20.05.2017 року (а. с. 22).

Квитанцією відділення ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 0.0.770156672.1 від 20.05.2017 року підтверджено факт сплати ОСОБА_1 14780 гривень згідно договору № 005225 від 20.05.2017 року (а. с. 22).

Згідно статті 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг) або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі) (частина перша).

До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

До відносин, повязаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом (ч. 2 ст. 806 ЦК України).

Особливості окремих видів і форм лізингу встановлюються законом (ч. 1 ст. 806 ЦК України).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають з договору фінансового лізингу.

За договором фінансового лізингу лізингодавець зобовязується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений у письмовій формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 цього Закону лізингоодержувачу (сублізингоодержувачу) забезпечується захист його прав на предмет лізингу нарівні із захистом, встановленим законодавством щодо захисту прав власника.

Статтею 16 вказаного Закону, якою передбачено, що сплата лізингових платежів здійснюється в порядку, встановленому договором, лізингові платежі можуть включати: а) суму, яка відшкодовує частину вартості предмета лізингу; б) платіж, як винагороду лізингодавцю за отримане у лізинг майно; в) компенсацію відсотків за кредитом; г) інші витрати лізингодавця, що безпосередньо повязані з виконанням договору лізингу.

Відповідно до п. 5 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважається фінансовий лізинг.

Згідно з п. 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 34 вказаного Закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії, яка видається Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, в межах своєї компетенції.

Згідно з п. 5 ст. 1 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» ліцензія документ, що надається органом ліцензування, на право провадження субєктом господарювання визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, в електронному вигляді (запис про наявність ліцензії у такого субєкта господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб підприємців) або на паперовому носії.

Відповідно до положень ч. 9, 11, 13, 14 ст. 13 цього Закону набуття здобувачем ліцензії права на провадження виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, відбувається з моменту внесення даних про рішення органу ліцензування про видачу йому ліцензії до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців. Ліцензія на провадження здобувачем ліцензії визначеного ним виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню, оформлюється органом ліцензування в електронному вигляді (запис про рішення органу ліцензування щодо видачі ліцензії субєкту господарювання в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців). Форму та зміст ліцензії визначає спеціально уповноважений орган з питань ліцензування. За бажанням здобувача ліцензії чи ліцензіата ліцензія (копія ліцензії) може бути видана органом ліцензування і на паперовому носії.

Згідно розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 1315 від 25.04.2017 року, копія якого знаходиться в матеріалах справи, було видано ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг фінансового лізингу( а.с. 33).

З Реєстру осіб, які не є фінансовими установами, але мають право надавати окремі фінансові послуги, що розміщений на офіційному сайті Нацкомфінпослуг, вбачається, що ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» одержало ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг фінансового лізингу.

Таким чином, на час укладення договору фінансового лізингу 20 травня 2017 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» відповідач мав ліцензію на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів), а саме на надання послуг фінансового лізингу, тому доводи позивача про відсутність ліцензії на час укладення оспорюваного договору фінансового лізингу не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Згідно частини другої статті 799 ЦК України, яка застосовується до спірних відносин в силу частини другої статті 806 цього Кодексу та частини другої статті 628 цього Кодексу, договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Як встановлено судом, укладений між сторонами договір фінансового лізингу нотаріально не посвідчений, правовим наслідком чого, передбаченим частиною першою статті 220 ЦК України, є його нікчемність.

Відповідно до статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими (частина перша цієї статті).

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача (частина друга цієї статті).

Згідно положень частини третьої цієї статті несправедливими є, зокрема, умови договору про:

виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника) ( пункт 2 цієї частини);

встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (пункт 3 цієї частини);

надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункт 4 цієї частини);

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається (пункт 6 цієї частини);

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права не повертати кошти на оплату ненаданої продукції у разі розірвання договору з ініціативи продавця (виконавця, виробника) (пункт 7 цієї частини);

установлення обовязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору (пункт 10 цієї частини);

обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобовязань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобовязань додержанням зайвих формальностей (пункт 15 цієї частини);

встановлення обовязку споживача виконати всі зобовязання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх (пункт 16 цієї частини);

надання продавцю (виконавцю, виробнику) права передавати свої права та обовязки за договором третій особі, якщо це може стати наслідком зменшення гарантій, що виникають за договором для споживача, без його згоди (пункт 17 цієї частини).

Згідно частини четвертої цієї статті перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, визначеною у постанову Верховного суду України від 11.05.2016 року у справі № 6-3020цс15.

Відповідно до частини пятої цієї статті якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

За правилом частини шостої цієї статті у разі коли зміна положення або визнання його недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача: 1) такі положення також підлягають зміні; або 2) договір може бути визнаний недійсним у цілому.

З аналізу змісту оспорюваного договору випливає, що переважна більшість його умов відповідають критеріям несправедливих умов, визначених у частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача і передбачено умовами договору, на вимогу відповідача до укладення договору позивачем було сплачено платіж в розмірі 10 % від вартості предмета лізингу, що становить 31 780 гривень, який у договорі визначений як перший лізинговий платіж комісійна винагорода, що підлягає сплаті Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця за організаційні заходи, повязані з підготовкою, оформленням цього договору, який при розірванні договору поверненню не підлягає (п. 4.3.6, 12.12, 12.13 договору).

Таким чином, по-перше: умовою укладення договору була сплата комісійної винагороди лізингодавцю за організаційні заходи; по-друге: сплата цього платежу передбачена за підготовку до оформлення договору, тобто дії, які не є послугою, оскільки входять до процедури укладення договору і цей обовязок покладений на відповідача; по-третє: комісійна винагорода за організаційні заходи не передбачена статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг»; по-четверте: цей платіж не зараховується у вартість предмета лізингу; по-пяте: його повернення не передбачено договором за будь-яких умов.

Зазначені умови договору є явно несправедливими на шкоду споживача і можуть бути підставою недійсності.

Крім того, умовою передачі предмета лізингу за договором є сплата споживачем комісії за передачу предмета лізингу у розмірі 3% від вартості транспортного засобу (визначення термінів та п. 5.1. ), тобто оплата за дії, які не є послугою, оскільки є діями з виконання договору і не передбачені статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Є несправедливими і можуть бути підставою недійсності умови договору, передбачені п.п. 5.4, відповідно до якого розмір комісії за організацію та комісії за передачу предмета лізингу встановлюється в додатку № 1. У разі збільшення вартості предмета лізингу до моменту його замовлення лізингодавцем відповідно до п. 1.3 цього договору, лізингоодержувач повинен одноразово сплатити різницю такої вартості до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем з метою відповідності відсоткового розміру авансового платежу, визначеного в додатку № 1 до цього договору фактичній вартості предмета лізингу на момент його купівлі у продавця, а також одноразово сплатити різницю комісії за організацію до моменту купівлі предмета лізингу лізингодавцем. У разі зменшення вартості предмета лізингу на момент його передачі лізингоодержувачу різниця комісії за організацію поверненню не підлягає. В такому випадку остаточна вартість предмета лізингу та поточні лізингові платежі будуть розраховані, визначені та встановлені в додатковій угоді до даного договору.

З п. 5.5 договору вбачається, що у разі невиконання лізингоодержувачем дій визначених у п. 5.4 цього договору, протягом десятиденного строку з моменту отримання письмового повідомлення від лізингодавця договір вважається розірваним із застосуванням до лізингоодержувача наслідків, передбачених п. 12.13 цього договору.

Вказані умови договору суперечать принципу добросовісності і мають наслідком дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача.

Несправедливими є викладені у п.6.2 договору умови користування предметом лізингу, згідно яких на Лізингоодержувача покладено всі без винятку обовязки щодо технічного обслуговування та ремонту предмета лізингу в той час, коли за загальним правилом частини другої статті 776 ЦК України капітальний ремонт речі, переданої у найм, провадиться наймодавцем за його рахунок. При цьому договором передбачено, що всі роботи, повязані з технічним обслуговуванням та ремонтом предмета лізингу, повинні виконуватись виключно на сертифікованих станціях технічного обслуговування, які будуть вказані Лізингодавцем, а всі запасні частини та витратні матеріали, що використовуються, повинні бути виключно виробника/моделі, які визначені/ухвалені технічною документацією на відповідний транспортний засіб.

При цьому згідно п. 6.4 договору будь-які поліпшення, модифікації або зміни предмета лізингу або його зєднання з будь-яким нерухомими або рухомими обєктами дозволяється лише на підставі попереднього письмового погодження з лізингодавцем. При наявності відповідної письмової вимоги лізингодавця перед поверненням предмету лізингу лізингоодержувач зобовязаний за власний рахунок відновити й початковий стан з урахуванням нормального зносу. У будь-якому випадку усі невідємні поліпшення модифікації або зміни предмету лізингу повинні ставати власністю лізингодавця, підпорядковуватися даному договору, при цьому лізингодавець не зобовязаний виплачувати лізингоодержувачу жодних компенсацій, а останній не має права відшкодовувати ці витрати за рахунок лізингових платежів.

Несправедливими є умови п. 6.6 договору, згідно яких на чинність договору не впливають будь-які обмеження або неможливість користування предметом лізингу внаслідок його часткового пошкодження, або внаслідок юридичних чи технічних або економічних причин, випадків надзвичайних подій чи форс-мажору. В таких випадках зобовязання лізингоодержувача, в тому числі платіжні зобовязання, залишаються чинними в повному обсязі.

Несправедливі умови передбачені п. 10.3 договору, внаслідок яких лізингодавець здійснює фактичне страхування предмета лізингу та ризиків, при цьому в договорі страхування відшкодування можливого завданого збитку у межах страхової суми має бути встановлене на користь лізингодавця. Витрати, понесені лізингодавцем в результаті укладення та/або пролонгації договору страхування, компенсуються останньому лізингоодержувачем згідно окремого виставленого рахунка протягом пяти календарних днів з моменту отримання такого рахунку від лізингодавця. Відповідно до п.12.17 договору у разі несвоєчасного відшкодування лізингоодержувачем витрат, понесених лізингодавцем в результаті укладення договору страхування відповідно до п.10.3 цього договору, лізингоодержувач зобовязаний сплатити лізингодавцю штраф у розмірі 10 % від суми зазначених витрат за кожний випадок такого порушення. В той же час згідно п. 6.8 договору лізингоодержувач бере на себе всю відповідальність за будь-яку шкоду фізичним та юридичним особам, будь-яким іншим установам внаслідок використання, зберігання, володіння або інших операцій з предметом лізингу.

За змістом п.8.2.3 договору періодичний лізинговий платіж складається з : відшкодування частини вартості предмету лізингу, сплати відсоткової ставки за користування предметом лізингу, сплати комісії за супроводження договору. В той же час комісія за організацію сплачується також за супроводження договору протягом всього строку його дії ( розділ 2 договору).

Комісія за супроводження договору не є послугою фінансового лізингу і не передбачена статтею 16 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Тому ця умова договору також є несправедливою і може бути підставою недійсності.

Відповідно до п. 12.12 договору у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акта приймання-передачі предмета лізингу, лізингодавець повертає сплачені кошти за вирахуванням штрафу за дострокове розірвання 20 % від сплаченої суми авансових платежів. В такому випадку комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Як зазначено у п.12.13 договору, у випадку розірвання даного договору лізингоодержувачем до підписання акту приймання-передачу предмета лізингу у звязку із збільшенням вартості предмета лізингу відповідно до п.5.4 цього договору, лізингодавець повертає 100 % коштів від сплаченої суми авансового платежу. При цьому комісія за організацію даного договору лізингоодержувачу не повертається.

Ці умови договору є явно несправедливими і можуть бути підставою недійсності.

Беручи до уваги, що переважна більшість умов договору відповідають критеріям несправедливих умов, визначених у частині третій статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки суперечать принципу добросовісності і створюють істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача, договір фінансового лізингу слід з цієї підстави визнати недійсним у повному обсязі.

Заперечення відповідача не ґрунтуються на досліджених доказах та положеннях чинного законодавства, тому до уваги судом не приймаються.

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

За встановлених обставин справи суд вважає первісний позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд виходить з наступного.

Обґрунтовуючи зустрічну позовну вимогу, ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» зазначило, що ОСОБА_1 частково виконала договір, сплативши 20.05.2017 року згідно з Додатком № 1 до договору 31780 гривень комісії за організацію, між нею та представником ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» були погоджені всі умови договору, що підтверджено заявою, написаною власноручно ОСОБА_1 20.05.2017 року, від нотаріального посвідчення договору вона ухилилася, про що зазначила в заяві від 20.05.2017 року.

Згідно ч.2 ст.220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як встановлено в судовому засіданні з пояснень позивача, після сплати нею комісійної винагороди відповідачу за організацію, представник ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» запропонувала написати їй заяву про відмову від нотаріального посвідчення спірного договору фінансового лізингу та надала готовий бланк заяви, на якому вона поставила підпис, фактично вона не відмовилася б від нотаріального посвідчення вказаного договору, якби на цьому не наполягала представник відповідача. Також представником ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» було надано їй бланк заяви про погодження нею умов договору фінансового лізингу, яку вона також підписала.

Таким чином, доводи ТОВ «Лізингова компанія «Еталон» про те, що ОСОБА_1 ухилилася від нотаріального посвідчення договору фінансового лізингу № 005225 від 20.05.2017 року, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що в судовому засіданні встановлені підстави для визнання недійсним договору фінансового лізингу № 005225 від 20.05.2017 року, то суд не вбачає підстав для задоволення зустрічного позову.

За правилами ч.1 ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати по оплаті судового збору за вимоги немайнового та майнового характеру, що становить 1280 гривень, сплачених позивачем згідно квитанції філії Чернігівське облуправління АТ «Ощадбанк» від 31.07.2017 року.

Керуючись ст. 3, 4, 15, 110, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Первісний позов задовольнити.

Визнати недійсним договір № 005225 фінансового лізингу з додатками № 1, № 2, № 3 від 20 травня 2017 року, укладений між товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» та ОСОБА_1, із застосуванням наслідків недійсності правочину.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 сплачену нею за договором суму 31780 гривень.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «ЕТАЛОН» на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 1280 гривень.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд. Апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення у справі. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення виготовлено 30 жовтня 2017 року.

Суддя Н. Ф. Теремецька