Справа № 442/4840/14-ц
Провадження № 4-с/442/207/2017
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2017 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Нагірної О.Б.

за участю секретаря Харіва І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобич скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дрогобицького МР ВДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду зі скаргою, якою просить визнати постанову державного виконавця Дрогобицького МР ВДВС ГТУЮ у Львівській області про відкриття виконавчого провадження ВП № 54529979 від 17.08.2017 року протиправною та скасувати. Вважає, що така постанова є протиправною так як стягувач подав заяву про примусове виконання рішення Дрогобицького міськрайонного суду 16.08.2017 року, тобто після спливу строку предявлення такого виконавчого листа до виконання, що узгоджується з Законом України «Про виконавче провадження» , в редакції що діяла на час видачі виконавчого листа у справі № 442/4840/14-ц, а саме пропущено річний термін пред»явлення виконавчого документа до виконання.

В судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав, з підстав викладених у такій, просив її задоволити.

Державний виконавець Чигер М.І. проти задоволення скарги заперечила через її безпідставність, вказавши, що оскаржувана постанова винесена в межах та у спосіб передбачений законом.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ст. 55, ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обовязковим до виконання. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

За положеннями ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч.1 ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Згідно з ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи (ч.2 ст.387 ЦПК України).

Судом встановлено, що 17 серпня 2017 року державним виконавцем Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВГП №54529979 згідно виконавчого листа №442/4840/14-ц, виданого 05.02.2016 Дрогобицьким міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошових коштів в розмірі 7735 грн. та 318, 60 грн. понесених судових витрат.

Скаржник, не погоджуючись з таким, звертає увагу суду на термін предявлення виконавчого листа до виконання, вважає, що такий пропущений, оскільки на час звернення виконавчого документу до виконання діяв Закон України «Про виконавче провадження» в старій редакції, згідно якого такий термін становив один рік. Стягувачу було повернуто виконавчий лист 21.04.2016 року, а тому, вважає, що з цієї дати державному виконавцю слід було обчислювати річний термін предявлення виконавчого документу до виконання, тобто до 21.04.2017 року. Однак, стягував ОСОБА_3 звернувся подав заяву про примусове виконання виконавчого листа 16.08.2017 року.

Так, Закон України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02 червня 2016 року набрав чинності 05 жовтня 2016 року. До 04 жовтня 2016 року діяв Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 № 606-XIV із змінами та доповненнями.

Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції закону, що діяла на момент видачі виконавчого листа у справі № 442/4840/14-ц виконавчі документи можуть бути пред'явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення. протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи протягом року, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ст.23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-XIVстрок предявлення виконавчого документа до виконання переривається предявленням виконавчого документу до виконання. Переривання строку предявлення виконавчого документа стягувачу у звязку з неможливістю в повному обсязі або частково виконати рішення строк предявлення виконавчого документа до виконання після переривання встановлюється з дня його повернення.

Згідно п.2 ч.1 ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-ХІV від 22 квітня 1999 року, що діяв станом на 07 червня 2016 року, виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке можу бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявились безрезультатними.

05 жовтня 2016 року набрав чинності новий Закон України «Про виконавче провадження» №1404-VІІ від 02 червня 2016 року, пунктом 6 Розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1404-VІІ якого передбачено, що рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження.

Пунктом 7 передбачено, що виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.

Згідно ч. 2 ст. 388 ЦПК України якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Аналізуючи матеріали скарги, фактичні обставини та відповідні їм правовідносини, суд прийшов до висновку, що в даному випадку оскаржувані дії державного виконавця відповідали вимогам закону і були правомірними, спрямовані на виконання рішення суду, тому в задоволенні скарги слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 383-389 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ :

В задоволені скарги ОСОБА_1 на дії державного виконавця Дрогобицького МР ВДВС ГТУЮ у Львівській області ОСОБА_2 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги на ухвалу протягом пяти днів з дня її проголошення.

Суддя Нагірна О.Б.