Справа №461/5094/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 листопада 2017 року м.Львів

Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого судді Лялюк Є.Д.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду позовну заяву ОСОБА_2 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, про скасування запису про право власності та визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в якому просить скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 26132922 від 13 листопада 2015 року, за яким зареєстровано право власності на квартиру №1 по вул. Вітовського у м. Львові за ОСОБА_4

29 вересня 2016 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просить зобовязати Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати запис про право власності за номером 12042996 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4 та скасувати запис про право власності за номером 13107143 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 Визнати недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 01 лютого 2016 року та зареєстровано в реєстрі за №271 та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 ? частку квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3 Також просить стягнути судовий збір із відповідачів на її користь (а.с.50-58).

В обґрунтування внесеного позову покликається на те, що 31 січня 2014 року ОСОБА_3 набула право власності на ? частку квартири за адресою: м. Львів, вул. Вітовського, 27/1 згідно договору дарування ВТБ №952155. З 2013 року по даний час вищевказана квартира та право власності на неї є предметом судового спору. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2015 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року, визнано в цілому за ОСОБА_4 право власності на вказану квартиру. 29 грудня 2015 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ відкрив касаційне провадження по цивільній справі №461/7079/13 та прийняв ухвалу про зупинення виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2015 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року. 13 квітня 2016 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ скасував ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року та направив справу на новий розгляд. 04 серпня 2016 року рішенням Апеляційного суду Львівської області скасовано рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2015 року та залишено у праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? частці вказаної квартири. Проте під час розгляду цивільної справи №461/7079/13 у касаційній інстанції ОСОБА_4 зареєструвала за собою право власності на вказану квартиру в цілому на підставі рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2015 року. Враховуючи законність рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року та з метою відновлення прав ОСОБА_3, позивач звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради із заявою про скасування вказаного запису про право власності ОСОБА_4 на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року, однак 22 серпня 2016 року отримала відмову у скасуванні такого запису. В подальшому ОСОБА_4 після реєстрації за собою права власності на всю квартиру, знаючи про існування спору у суді, відкриття касаційного провадження та зупинення виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2015 року та ухвали Апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року на підставі ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2015 року, відчужила вищевказану квартиру ОСОБА_5 згідно договору дарування квартири, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 01 лютого 2016 року та за реєстровано в реєстрі за №271. Вказує, що вважає даний договір недійсним, оскільки метою такого було уникнення виконання в подальшому судових рішень судів касаційної та апеляційної інстанції, ОСОБА_4 діяла не з метою обдаровування ОСОБА_5, а з метою порушення прав малолітньої дитини ОСОБА_3 Окрім цього, в оскаржуваному договорі вказано, що ОСОБА_4 свідчить, що квартира в спорі, під забороною не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб в Україні немає, хоча 28 січня 2016 року ОСОБА_4 отримала для відома ухвалу про накладення арешту на квартиру та заборону здійснювати будь-яку перереєстрацію права власності, 01 лютого 2016 року ОСОБА_4 подала клопотання про відкладення розгляду справи №461/452/16-ц, що підтверджує її обізнаність із існуванням спору та арешту на квартирі.

До судового засідання представник позивача подала заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, в якій вказує, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності, на підставі наявних у справі доказів, які суд вважає достатніми.

Представник відповідача державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради 24 листопада 2016 року подала письмові заперечення проти позову, в яких вказує, що як вбачається із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, право власності на квартиру за ОСОБА_4 під номером 12042996 було припинено 10 листопада 2015 року внаслідок відчуження квартири ОСОБА_5 згідно договору дарування. Даний запис про право власності під номером 13107143 за ОСОБА_5 був внесений приватним нотаріусом ОСОБА_6, тому Управління державної реєстрації Львівської міської ради не може скасовувати зазначений запис. У випадку, якщо запис про право власності за номером 13107143 за ОСОБА_5 буде скасовано, Управління державної реєстрації Львівської міської ради покладається на розсуду суду щодо скасування запису про право власності на квартиру за ОСОБА_4 під номером 12042996, проте заперечує проти зобовязання скасувати цей запис, оскільки згідно ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», державний реєстратором самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, втручання, крім випадків, передбачених Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх обєднань у діяльність державного реєстратора під час проведення державної реєстрації прав забороняється. Враховуючи наведене, просить відмовити в задоволенні позову в частині вимог до Управління державної реєстрації про зобовязання державного реєстратора скасувати вищезазначені записи з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.89-90).

Крім цього, представник відповідача державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради 24 листопада 2016 року подав клопотання про розгляд справи без його участі та про підтримання письмових заперечень (а.с.91).

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 23 січня 2017 року подала до суду заяву, в якій вказує, що нотаріальну дію нею було вчинено з дотриманням чинного законодавства України, справу залишає на розгляд суду та просить розглядати таку у її відсутності (а.с.142).

Представник третьої особи Органу опіки та піклування до судового засідання подав заяву, в якій просить слухати справу у відсутності представника, позов підтримує та просить такий задоволити.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Зясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до частково задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Судом встановлено, що рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2015 року у справі №461/7079/13-ц, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку квартири, визнання права власності на частку квартири відмовлено. У задоволенні позову третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб органу опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, прокуратури Галицького району м. Львова про припинення права власності на частку квартири, визнання права власності на частку квартири відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про припинення права власності на квартиру та визнання права власності на квартиру задоволено. Припинено право власності ОСОБА_3 на ? частку квартири АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, що діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 грошову компенсацію за належну їй ? частку квартири АДРЕСА_2 в розмірі 134015,00 грн. Визнано за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_2, що діє в інтересах ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1400,00 грн. (а.с.5-9).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 грудня 2015 року у справі №461/7079/13-ц відкрито касаційне провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку квартири, визнання права власності на частку квартири, за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2 в інтересах малолітньої ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Орган опіки та піклування Галицької районної адміністрації Львівської міської ради, прокуратура Галицького району м. Львова, про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на квартиру; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 про припинення права власності на квартиру та визнання права власності на квартиру. Зупинено виконання рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 лютого 2015 року та ухвали апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року до закінчення касаційного провадження (а.с.10).

01 лютого 2016 року між ОСОБА_4, як Дарувальником та ОСОБА_5, як Обдаровуваним, було укладено Договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 01 лютого 2016 року та зареєстрований в реєстрі за №271, відповідно до п.1 якого Дарувальник передає безоплатно у власність, а Обдаровуваний приймає у дарунок квартиру АДРЕСА_2 (а.с.64).

Згідно п.4 вказаного Договору, Дарувальник свідчить, що зазначена квартира до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного фонду юридичних осіб не передана, не відчужена іншим способом, не заставлена, не передана в оренду, в спорі, під забороною та в податковій заставі не перебуває, прав щодо неї у третіх осіб в Україні та за її межами немає, квартира не надана в користування наймачам (орендарям), шлюбний договір не укладався (а.с.64-66).

Суд приймає до уваги, як належні та допустимі, покликання сторони позивача на те, що відповідач ОСОБА_4 була обізнана про існування спору з приводу вищевказаної квартири, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією повідомлення про вручення 28 січня 2016 року ОСОБА_4 ухвали про накладення арешту на квартиру та заборону здійснювати будь-яку перереєстрацію права власності, та тим, що 01 лютого 2016 року ОСОБА_4 подала клопотання про відкладення розгляду справи №461/452/16-ц (а.с.68,69).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2016 року у справі №461/7079/13-ц касаційну скаргу третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору ОСОБА_2, в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3 задоволено частково. Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 01 жовтня 2015 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с.11-16).

22 серпня 2016 року позивач звернулась до Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради із заявою про скасування вказаного запису про право власності ОСОБА_4 на підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року, однак 22 серпня 2016 року отримала відмову у скасуванні такого запису (а.с.63).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 липня 2017 року у справі №461/7079/13-ц касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення апеляційного суду Львівської області від 04 серпня 2016 року залишено без змін.

Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно ч.1 ст.182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно ч.ч.2-4 ст.13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.3 ст.388 ЦК України, якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Таким чином, судом встановлено за допомогою належних та допустимих доказів, перевірених в судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_4, незважаючи на існування заборони відчужувати квартиру АДРЕСА_2, 01 лютого 2016 року уклала Договір дарування, чим завідомо порушила права малолітньої на час укладення вказаного договору дитини ОСОБА_3, тому позовні вимоги про скасування запису про право власності за номером 13107143 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5 та визнання недійсним договору дарування квартири, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, підлягають до задоволення.

Стосовно позовної вимоги про зобовязання Державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Львівської міської ради скасувати запис про право власності за номером 12042996 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, суд приходить до висновку, що така не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Державна реєстрація речових прав та обтяжень здійснюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» та Постанови Кабінету Міністрів України №1127 від 25 грудня 2015 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно проводиться на підставі Наказу Міністерства юстиції від 12 грудня 2011 року №3502/5 «Про затвердження Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно».

Як вбачається з наявної в матеріалах справи інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, право власності на квартиру за ОСОБА_4 під номером 12042996 було припинено 10 листопада 2015 року внаслідок відчуження квартири ОСОБА_5 згідно договору дарування.

Відповідно до п.2.1. Наказу Міністерства юстиції від 12 грудня 2011 року №3502/5 «Про затвердження Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно», для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.

Згідно п.2.14. вищевказаного Наказу, державний реєстратор приймає рішення щодо відмові у скасуванні записів Державного реєстру прав, якщо органом державної реєстрації прав або нотаріусом, до якого звернувся заявник, не проводилась державна реєстрація прав на відповідний обєкт нерухомого майна.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх обєднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

Таким чином, враховуючи положення вищевказаних статей, суд приймає до уваги, як належні та допустимі покликання представника Управління державної реєстрації Львівської міської ради на те. що оскільки запис про право власності під номером 13107143 за ОСОБА_5 був внесений приватним нотаріусом ОСОБА_6, тому Управління державної реєстрації Львівської міської ради не може скасовувати зазначений запис.

А відтак, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову в частині вимог до Управління державної реєстрації про зобовязання державного реєстратора скасувати вищезазначені записи з Державного реєстру прав на нерухоме майна.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь позивача понесені судові витрати.

Керуючись ч.2 ст.19 Конституції України,ст.ст. 10, 11, 16, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.13, 16, 182, 203, 215, 388, 391 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», суд

в и р і ш и в :

позов задоволити частково.

Скасувати запис про право власності за номером 13107143 розділу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, за яким зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5.

Визнати недійсним договір дарування квартири, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_6 01 лютого 2016 року та зареєстровано в реєстрі за №271 та витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_5 ? частку квартири АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_3.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 275,60 гривень.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму сплаченого судового збору в розмірі 275,60 гривень.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку протягом 10-ти днів після його оголошення, до апеляційного суду Львівської області через Галицький районний суд міста Львова.

Суддя Є.Д. Лялюк