Номер провадження: 22-ц/785/3120/17
Номер справи місцевого суду: 501/1614/16-ц
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Погорєлова С. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.10.2017 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді: Погорєлової С.О.

суддів: Калараш А.А., Заїкіна А.П.

при секретарі Гарбуз В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 грудня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

встановила:

Представник ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до відповідачів, вказуючи, що 06.05.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ODTIGA, відповідно до умов якого позивач прийняв на себе зобовязання по видачі кредиту в сумі 29 765,00 доларів США, а ОСОБА_2 зобовязувався своєчасно повернути позивачу всю суму кредиту, відсотки та дотримуватися строків та умов, вказаних у договорі.

В забезпечення виконання зобовязань між Банком та ОСОБА_3 06.05.2008 року було укладено договір поруки.

В порушення умов вказаного договору відповідачі прострочили виплату грошової суми, тому, у звязку з невиконанням відповідачами умов кредитного договору, представник позивача просив суд стягнути з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у солідарному порядку заборгованість у розмірі 53 142,00 доларів США, що за курсом НБУ складає 1 333 332,78 гривень, а також судові витрати (а. с. 1-2).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 06 грудня 2016 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено (а. с. 66-68).

В апеляційній скарзі апелянт просить скасувати судове рішення з ухваленням нового рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права (а. с. 70-72).

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, 06 травня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний догорів № ODTIGA та додатки до нього, відповідно умов якого позивач надав, а ОСОБА_2 отримав, кредит в розмірі 29 765,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 06.05.2018 року (а. с. 10-14).

06.05.2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за яким ОСОБА_3 поручився за виконання боржником зобовязань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

06.05.2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки, згідно якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Іллічівського міського суду від 27.11.2013 року, яке набрало чинності 29.01.2014 року, був задоволений позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості в розмірі 524 574,03 гривень за кредитним договором № ODTIGA від 06.05.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 (а. с. 59-63).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25.03.2015 року, яке набрало чинності 11.04.2015 року, був задоволений позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2. Виконання рішення про виселення відстрочено на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (а. с. 54-58).

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів про наявність боргу непокритого іпотечним майном відповідно до ч. 11 Закону України «Про іпотеку».

Проте, повністю погодитись з таким висновком не можна.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З матеріалів справи вбачається, що між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № ODTIGA та додатки до нього, відповідно умов якого позивач надав, а ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 29 765,00 доларів США.

Відповідно до п. 8.1 договору позичальник зобов'язується повернути кредит у повному обсязі, не пізніше 06.05.2018 року.

Згідно п. п. 8.1, 8.1.1 кредитного договору ОСОБА_2 зобов'язувався повертати частки кредиту за погодженим графіком погашення кредиту, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та плату за управління кредитом.

Сторони, підписавши даний договір, досягли згоди щодо всіх його істотних умов.

Отже, відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства, однак ним порушено вимоги зазначених пунктів кредитного договору.

Згідно розрахунку заборгованості за укладеним кредитним договором станом на 27.05.2016 року заборгованість ОСОБА_2 складає 131 947,48 доларів США з яких:

- 23 291,32 доларів США заборгованість за кредитом;

- 22 370,47 доларів США заборгованість за відсотками;

- 5 819,57 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 80 466,12 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Позивач в позові зауважив, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості, та користуючись таким правом просить стягнути лише 53 142,0 доларів США з яких:

- 23 291,32 доларів США заборгованість за кредитом;

- 22 370,47 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 5 815,57 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 1 660,64 доларів США пеня.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції, у порушення норм ст. 214 ЦПК України, належним чином не визначив природу спірних правовідносин та правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин, залишивши поза увагою вимоги ст. ст. 629, 1054 ЦК України, не з'ясувавши належним чином наявність підстав для застосування при вирішенні справи положень зазначених вище норм матеріального права.

При цьому суд не врахував роз'яснення, дані у п. 9 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин», про те, що право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Керуючись абзацом другим пункту 42 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N 5 від 30.03.2012 року про не можливість одночасного звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення суми заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції не врахував роз'яснення цього пункту про те, що винятком є ситуація, коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України «Про іпотеку» (майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки).

Відповідач ОСОБА_2 є позичальником, ОСОБА_3 у даній справі є поручителем, тобто відповідачі є особами, які несуть відповідальність перед ПАТ КБ «Приватбанк» за невиконання боржником основного зобов'язання.

Помилковим є висновок суду першої інстанції про те, що наявність рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27.11.2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки, є перешкодою для стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника та поручителя.

Положення ч. 1 ст. 11 Закону «Про іпотеку» N 898-IV, яким установлена відповідальність майнового поручителя перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки, передбачає право кредитора стягнути непокриту предметом іпотеки суму боргу з боржника у разі, якщо вартість іпотечного майна є меншою від заборгованості за основним зобов'язанням. Зважаючи на той факт, що чинне законодавство (ст. 39 Закону N 898-IV) та відповідні роз'яснення (п. 42 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України N 5) передбачають зазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки, беручи до уваги, що фактична ціна продажу цього майна в процесі його реалізації може змінюватися, вимога про стягнення суми боргу непокритого іпотечним майном повинна заявлятися лише після фактичного звернення стягнення на предмет іпотеки, причому як у випадку, коли мало місце звернення стягнення на предмет іпотеки, який належить майновому поручителю, так і тоді, коли іпотечне майно належить боржнику за основним зобов'язанням.

Суд повинен мати на увазі, що наявність судового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом стягнення з боржника та поручителя на користь кредитора заборгованості за кредитним договором. Разом із тим задоволення подібних позовних вимог можливе лише у разі, коли суду надані беззаперечні докази того, що попередні заходи не призвели до належного виконання зобов'язання.

Пунктом 8.1.2. договору передбачено, що у разі порушення термінів оплати, передбачених п. 8.1.1 (в т.ч. оплати заборгованості не в повному обсязі) на 120 календарних днів сторони дійшли згоди вважати строком повернення кредиту (залишку заборгованості по кредиту), відсотків, винагороди, пені в повному обсязі в останній день місяця, в якому відбулося порушення термінів оплати на 120 календарних днів.

ПАТ КБ «Приватбанк» у зв'язку з невиконанням позичальником зобов'язань за кредитним договором ОСОБА_2, ОСОБА_3 було направлено досудову вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором № ODTIGA від 06.05.2008 року, відповідно до якої позичальник був зобов'язаний протягом 5 календарних днів з дати отримання цього повідомлення, погасити прострочену заборгованість.

В матеріалах справи відсутні відомості про виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 27 листопада 2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки а саме з квартири АДРЕСА_2. Виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25.03.2015 року, яке набрало чинності 11.04.2015 року про виселення ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 разом із малолітнім сином ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_2 відстрочено на строк дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. ст. 526, 599 ЦК України. Отже, набрання законної сили судовим рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, не може свідчити про відсутність у кредитора права на судовий захист шляхом звернення до суду з вимогою про солідарне стягнення суми основного боргу за договором кредиту з боржника та поручителя за договором поруки.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі (ч. 2 ст. 543 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

За таких обставин колегія суддів визнає, що при вирішенні справи судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, не застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» щодо солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором із позичальника та поручителя.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309, ст. ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 06 грудня 2016 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , заборгованість за кредитним договором № ODTIGA від 06 травня 2008 року станом на 27.05.2016 року в сумі 53 142,00 (пятдесят три тисячі сто сорок два долари) доларів США гривень, що за курсом НБУ станом на 27.05.2016 року складає 1 333 332,78 гривень, яка складається із: заборгованості за кредитом у сумі 23 291,32 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.05.2016 року складає 584 379,22 гривень, заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 22 370,47 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.05.2016 року складає 561 275,09 гривень, заборгованості по комісії за користування кредитом у сумі 5 819,67 доларів США, що за курсом НБУ станом на 27.05.2016 року складає 146 013,01 гривень, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором у сумі 41 665,46 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50, , судовий збір в рівних частках у загальному розмірі 41 999,98 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий Погорєлова С.О.

Судді Заїкін А.П.

ОСОБА_6