Провадження № 2/522/5438/17
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2017 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

судді - Тарасова А.В.,

за участю секретаря судового засідання - Бондаренко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси звернулось ТОВ «АНСУ», зазначаючи, що 03.03.2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1, як позичальником, було укладено Кредитний договір №6172033, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 116 964,00 доларів США, а позичальник зобов'язався використати його за цільовим призначенням (для придбання нерухомості), сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит банку в порядку та у строки, обумовлені договором, тобто до 03.03.2025 року зі сплатою 13,49 % річних. 10.09.2009 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №8015194 до Кредитного договору №6172033 від 03.03.2008 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про додаткове надання відповідно до умов Кредитного договору позичальнику 2-го траншу кредиту у розмірі 263 872,00 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті (першим траншем кредиту) в розмірі 30400,00 доларів США. З метою забезпечення виконання взятих позичальником на себе зобовязань за кредитним договором, 04.03.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №6172156. 16.07.2013 року між ПАТ «ПУМБ», як первісним кредитором, та ТОВ «АНСУ», як новим кредитором, було укладено Договір відступлення права вимоги №1034/44. Оскільки позичальником обовязок з повернення кредитних коштів та сплати процентів за додатковою угодою не виконується, станом на 25.07.2013 року виникла заборгованість в розмірі 422 656,99 грн., яку позивач просить стягнути солідарно з відповідачів на його користь та вирішити питання стосовно розподілу судових витрат.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник в останнє судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки не повідомили. В письмових запереченнях відповідач просить суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за додатковою угодою №8015194 від 10.09.2009 року в розмірі 160 688,63 грн., термін погашення якої сплив до 19.08.2012 року та відмовити в задоволенні позову в цій частині, а також відмовити у задоволенні стягнення 197 107,50 грн. як дострокового стягнення кредиту, зазначаючи, що позивач не набув права на дострокове стягнення.

Відповідач ОСОБА_2 в останнє судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, причин неявки не повідомила. В письмових запереченнях на позовну заяву просить суд застосувати позовну давність до вимог про стягнення заборгованості за додатковою угодою №8015194 від 10.09.2009 року в розмірі 160 688,63 грн., термін погашення якої сплив до 19.08.2012 року та відмовити в задоволенні позову в цій частині, а також відмовити в задоволенні позову до неї як поручителя, зазначаючи, що порука є припиненою, оскільки позивачем не заявлено вимогу до поручителя в межах шестимісячного строку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03.03.2008 року між ЗАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №6172033, відповідно до умов якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит в розмірі 116 964,00 доларів США, а позичальник зобов'язався використати його за цільовим призначенням (для придбання нерухомості), сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та у строки, обумовлені цим договором, тобто до 03.03.2025 року зі сплатою 13,49 % річних.

З метою забезпечення виконання взятих позичальником на себе зобовязань за кредитним договором, 04.03.2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №6172156, за яким поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобовязання в повному обсязі.

10.09.2009 року між ПАТ «ПУМБ» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду №8015194 до Кредитного договору №6172033 від 03.03.2008 року, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди про додаткове надання відповідно до умов Кредитного договору позичальнику 2-го траншу кредиту у розмірі 263 872,00 грн., що еквівалентно частині заборгованості за кредитом в іноземній валюті (першим траншем кредиту) в розмірі 30400,00 доларів США на погашення частини заборгованості позичальника за раніше наданим 1-м траншем кредиту.

Згідно п. ІІ, ІІІ Додаткової угоди за користування 2-м траншем кредиту процентна ставка становить 19,00% річних. Строк кредиту залишок заборгованості за першим траншем кредиту, наданим позичальнику на строк до 03.03.2025 року, повертається позичальником частинами в розмірах, порядку і строки, визначені кредитним договором, згідно з графіком повернення першого траншу кредиту та сплати процентів за користування ним. Другий транш кредиту надається позичальнику на строк до 10.02.2025 року. Протягом цього строку позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами в розмірах, порядку та в строки, визначені кредитним договором, згідно з графіком повернення другого траншу кредиту та сплати процентів за користування ним.

16.07.2013 року між ПАТ «ПУМБ», як первісним кредитором, та ТОВ «АНСУ», як новим кредитором, було укладено Договір відступлення права вимоги №1034/44. Відповідно до п.1.1. цього Договору, протягом строку його дії та у відповідності до Генерального Реєстру Боржників, первісний кредитор зобовязався відступити новому кредитору свої права грошової вимоги за кредитними договори, які укладені між первісним кредитором та фізичними особами, а новий кредитор зобов'язався сплатити первісному кредитору грошові кошти за відступлені останнім права. Дані про кожний основний договір, права по якому відступаються, дані про фізичну особу, права відносно якої відступаються, остаточний розмір прав визначаються сторонами в додаткових угодах, які за вільним волевиявленням сторін укладаються та підписуються згідно з формою, яка затверджена сторонами, в зазначені п. 5.1. цього договору строки, і є невід'ємною частиною цього договору. Сторони домовились, що перехід права від первісного кредитора до нового кредитора відбувається в звязку з невиконанням боржниками у повному обсязі або частково своїх зобовязань перед первісним кредитором на підставі основних договорів щодо, зокрема, повернення кредиту, сплати процентів, комісій, неустойки, інших платежів, передбачених умовами основних договорів та законодавства України. Згідно ж до п. 1.2. цього Договору, права вважаються відступленими первісним кредитором новому кредитору в дату Акта приймання-передачі Реєстру Боржників, який укладається одночасно з укладенням відповідної Додаткової угоди. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками Акт приймання-передачі Реєстру Боржників підтверджує факт переходу прав від первісного кредитора до нового кредитора та є невід'ємною частиною цього договору. Датою повного відступлення прав за цим договором є дата підписання останнього Акту приймання-передачі Реєстру Боржників та відповідної Додаткової угоди за цим договором у відповідності до графіку, зазначеного в пункті 5.1. цього Договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У звязку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобовязань за кредитним договором виникла заборгованість, яка станом на 25.07.2013 року становила 422 656,99 грн., з яких: заборгованість за кредитом 255 626,00 грн., та заборгованість за процентами 167 030,99 грн. 19.05.2015 року позивач направив на адресу відповідачів вимогу про погашення заборгованості, які виконані не були.

Разом з тим, вирішуючи питання щодо визначення суми заборгованості, яка підлягає стягненню, суд враховує заяву позивачів стосовно застосування наслідків спливу позовної давності стосовно вимог про стягнення заборгованості в розмірі 160 688,63 грн., термін погашення якої сплив до 19.08.2012 року.

Так, відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність установлюється тривалістю в три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права чи про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припиненням дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Аналізуючи норми статей 261, 530, 631 ЦК України, слід дійти висновку про те, що в разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до закінчення строку виконання останнього зобовязання має право заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими відсотками, а також стягнути несплачені до моменту звернення кредитора до суду з позовом щомісячні платежі (з відсотками) в межах позовної давності щодо кожного із цих платежів. В останньому випадку, перебіг позовної давності буде починатись залежно від закінчення строку сплати кожного зі щомісячних платежів.

Отже, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічну правову позицію викладено і в постановах Верховного суду України від 06.11.2013 року (№ 6-116цс13), 19.03.2014 року (№ 6-20цс14) та 18.06.2014 року (№ 6-61цс14), 03.12.2015 року (№6-31цс15).

З довідки про стан та історію заборгованості за кредитним договором вбачається, що заборгованість нараховувалась, починаючи з березня 2010 року по липень 2013 року, однак до суду позивач звернувся лише 14.08.2015 року, тож враховуючи заяву відповідачів про застосування наслідків спливу позовної давності, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову в частині стягнення нарахованої заборгованості за період по 14.08.2012 року. З розрахунків відповідачів, які не заперечувались і позивачем, вбачається, що сума непогашеної заборгованості за період до 14.08.2012 року складає 160 688,63 грн. Таким чином, залишок заборгованості в розмірі 261 968,36 грн. (422 656,99 грн. 160 688,63 грн. ) підлягає стягненню на користь позивача.

Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, при цьому відповідно до ст. 543 ЦК України кредитору належить право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_2, яка є поручителем, зазначає на припинення поруки у звязку з непредявленням позивачем до неї вимоги протягом шестимісячного терміну з моменту виникнення такого права.

Надаючи оцінку запереченням відповідача, суд зазначає, що за приписами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно п. 5.7 кредитного договору банк набуває право вимагати від позичальника дострокового повернення всього кредиту або його частини разом із нарахованими процентами, а позичальник, відповідно зобовязаний виконати таку вимогу банку у випадках, передбачених договорами, якими забезпечується виконання зобовязань позичальника за цим договором.

Судом встановлено факт направлення на адресу відповідачів 18.05.2015 року вимоги про погашення заборгованості в сумі 422 656,99 грн., до якої як зазначила сама відповідач включено суму непростроченого основного боргу в розмірі 198 559,92 грн. та суму непрострочених процентів в розмірі 2 698,32 грн., тобто фактично, предявивши вимогу про погашення заборгованості, позивач реалізував своє право на дострокове стягнення всієї суми кредиту та змінив строк виконання основного зобовязання, надавши відповідачам 30-денний термін на його виконання.

Як зазначив Верховний Суд України в постанові №6-53цс14 від 17.09.2014 року, з огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку (статті 61, 64 Господарського процесуального кодексу України, стаття 122 ЦПК України) протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, аналізуючи частину четверту статті 559 ЦК України, слід дійти висновку про те, що застосоване в цій нормі поняття "строк чинності поруки" повинне розглядатися однаково, тобто як строк, протягом якого кредитор може в судовому порядку реалізувати свої права за порукою як видом забезпечення зобов'язання. Відповідно закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

У звязку з невиконанням відповідачами вимоги про погашення заборгованості, 14.08.2015 року, тобто в межах шестимісячного строку позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення заборгованості, тож суд не вбачає підстав для визнання поруки припиненою, що є підставою для солідарного стягнення заборгованості з відповідачів на користь позивача.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, судом встановлено, що позивачем сплачено суму судового збору в розмірі 3654,00 грн., що підтверджується платіжним дорученням №213 від 10.08.2015 року.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати, судовий збір у вказаному розмірі підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Оскільки законодавством не передбачено можливість солідарного стягнення судових витрат, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів сплачену суму судового збору в рівних частинах по 1 827,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 206, 212- 214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «АНСУ» заборгованість за Додатковою угодою №8015194 до Кредитного договору №6172033 в розмірі 261968 (двісті шістдесят одна тисяча девятсот шістдесят вісім) гривень 36 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ТОВ «АНСУ» витрати по сплаті судового збору по 1 827 (одна тисяча вісімсот двадцять сім) гривень з кожного, а разом 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні.

В іншій частині позовних вимог про стягнення заборгованості відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя А.В. Тарасов

05 жовтня 2017 року